АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 -ц-796- 6898/2015 р. Головуючий в 1 інстанції- Колдіна О.О. Доповідач - Барановська Л.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«16» червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі

Головуючого - Барановської Л.В.

Суддів - Рейнарт І.М., Качана В.Я.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17.02.2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання правочину недійсним.

Заслухавши доповідь судді Барановської Л.В., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В С ТА Н О В И Л А :

У серпні 2014 р. позивачка звернулась з даним позовом до відповідача.

Зазначала, що 24.05.2007 р. між нею та відповідачем був укладений кредитний договір під впливом помилки.

Посилалась на те, що договір суперечить положенням п.п.1,3 ст.203 ЦК України, ч.1,2 ст. 1054 ЦК України, ч.1 ст. 1046 ЦК України, оскільки істотною ознакою кредитного договору є передача коштів у власність позичальника, а не в тимчасове користування, як це передбачено п.1.1 Договору. Крім того, вона помилялась щодо природи правочину, а тому в силу положень ч.1 ст. 229 ЦК України даний правочин є недійсним з моменту його укладення.

Просила позов задовольнити.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17.02.2015 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на те, що суд не дав належної оцінки доказам по справі, неповно з'ясував обставини справи.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_3 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.05.2007 р. між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» ) та ОСОБА_3 був укладений Договір кредиту .

Відповідно до п.1.1 Кредитного договору, кредитор взяв на себе зобовязання надати позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 23750 доларів США.

Банк виконав свої зобовязання за Договором кредиту, надавши позивачу відповідні кредитні кошти в сумі, визначеній в Договорі, зазначені обставини не оспорювались.

Позичальник за даним Кредитним договором зобов»язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого Кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов»язання, які вони визначили у цьому Договорі.

Судом також встановлено, що сторони, підписавши спірний договір, встановили факт досягнення згоди між собою щодо всіх істотних умов, а саме предмету Договору, умов забезпечення кредиту, прав та обов»язків сторін, відповідальності сторін, строків дії Договору.

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Позивач посилалась на те, що при укладенні кредитного договору вона помилялась щодо природи укладеного правочину і даний правочин суперечить положенням ч.ч. 1,2 ст. 1054, ч. 1 ст. 1046 ЦК України.

До правовідносин, що виникли між сторонами, необхідно застосовувати положення ст.1054 ЦК України, яка є спеціальною нормою для даного виду правочину, що укладений між ОСОБА_3. та ПАТ «Укрсоцбанк».

З матеріалів справи вбачається, що пунктом 1.1 Договору кредиту сторони визначили суму і умови надання кредиту, а тому положення 1054 ЦК України були дотримані сторонами, які погодились на визначені умови, підписавши договір.

В роз»ясненнях, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зазначено, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Крім того, як встановлено судом, кожна із сторін вчинила дії на виконання зобов»язань за даним Кредитним договором, Банк надав Позичальнику кредитні кошти, а позивач, в свою чергу, вносила кошти в рахунок повернення тіла кредиту та сплати відсотків.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Суд повно та всебічно з»ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги висновків рішення суду не спростовують .

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 відхилити, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17.02.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді