РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2015 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючої судді: Шевченко І.М.

при секретарі : Фришко А.Ю.

з участю адвоката: Березовської І.В., ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього на свою користь борг по договору позики в сумі 149 000 грн. та судові витрати по справі. Позов обґрунтовує тим, що 22.09.2009 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач взяв у нього в борг 103 000 грн., в еквіваленті на час позики 12 000 доларів США, які зобов»язався повернути 22.10.2009 року, а потім у листопаді 2009 року взяв у борг додатково 56 000 грн., в еквіваленті 7 000 доларів США, які зобов»язався повернути 30.11.2009 року. Всього 159 000 грн., що складає 19 000 доларів США за письмовим договором у формі розписок, які написані відповідачем особисто.

Враховуючи довготривалі добрі стосунки, на неодноразові звернення і прохання відповідача про перенесення строків повернення боргу, він ішов на зустріч і повернення коштів переносилось на 2010-2012 роки, але врешті він зрозумів, що кошти йому не будуть повернуті, а тому він вимушений звернутись в суд з позовом та просить його задовольнити.

Позивач уточнював позовні вимоги, згідно останніх уточнень від 27.05.2015 року та з врахуванням того, що відповідач у грудні 2011 року повернув йому 500 доларів США та у грудні 2012 року повернув 5 000 грн., просить стягнути з відповідача на його користь борг по договору позики в сумі 377 395 грн.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити і стягнути суму боргу згідно уточнень до позову від 27.05.2015 року в сумі 377 395 грн. та судові витрати по справі.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, надали суду заяву про застосування строків позовної давності та заперечення проти позову та уточнень до позову і посилаючись на викладені в них обставини просили відмовити в задоволенні позову, так як борг повернуто і він розрахувався з позивачем у визначені розпискою строки, крім того, позивачем пропущено строки позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 22 вересня 2009 року ОСОБА_4 взяв у борг у ОСОБА_3 103 000 грн., еквівалент 12 000 доларів США, які зобов»язався повернути 22.10.2009 року. Вказана розписка має запис про те, що факт передачі коштів підтверджено ОСОБА_5, а потім 30.11.2009 року ОСОБА_4 до вищезазначеної суми додатково взяв у борг 56 000 грн., в еквіваленті 7 000 доларів США, які зобов»язався повернути 08.12.2009 року. Всього 152 000 грн., що складає 19 000 доларів США за письмовим договором у формі розписок, які написані відповідачем особисто.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Факт отримання коштів відповідачем підтверджується розпискою від 22.09.2009 року та 30.11.2009 року, його поясненнями в судовому засіданні. Розписка укладена в простій письмовій формі, що відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В судовому засіданні позивач пояснив, що відповідач двічі повертав йому кошти у грудні 2011 року в сумі 500 доларів США та в грудні 2012 року в сумі 5 000 грн. Вказані обставини підтверджені поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_7, які підтвердили покази позивача, вказали, що працюють поряд з офісом ОСОБА_3 і вони були присутніми при тому, як ОСОБА_4 позивач двічі кошти у ОСОБА_3, просив про відстрочку і почекати повернення боргу. В грудні 2011 року відповідач повертав кошти в доларах США, а в грудні 2012 року в гривнях. Щодо боргу в гривнях впевнено вказали суму 5 000 грн., а в доларах назвали приблизно суму 600 доларів США. При цьому суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_5, який пояснив що з ОСОБА_4 у нього неприязні стосунки також через неповернутий борг.

Вказані обставини не спростовані в судовому засіданні відповідачем. Його пояснення щодо повернення коштів позивачеві в повному обсязі не доведені належними доказами. Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_4 розрахувався зі ОСОБА_3 на початку грудня 2009 року, при цьому які суми коштів віддавались, які договірні стосунки були між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 він не знає.

Відповідно до довідки АТ «УкрСиббанк» курс долара по відношенню до української гривні становить: за 100 USD 0 2067,88 грн., а тому 19 000 доларів США Х 20,67 = 392 730 грн. Від вищезазначеної суми боргу суд відраховує суми повернутих коштів, а саме 500 доларів США х 20,67 = 10 335 грн. та 5 000 грн.

Так як борг, в зазначений позичальником строк, повернуто не було, позовні вимоги про стягнення коштів підлягають задоволенню в сумі 377 395,00 грн.

Враховуючи надані позивачем пояснення щодо часткового повернення відповідачем в грудні 2011 року та грудні 2012 року коштів, вимоги статті 264 ЦК України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування строків позовної давності до даних правовідносин.

Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем надано суду квитанцію про понесення судових витрат, а саме сплачено судовий збір в сумі 1 490 грн., а тому ці витрати мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача.

Враховуючи вимоги ст. 80 ЦПК України недоплачену суму судового збору суд стягує з відповідача на користь держави ( із розрахунку: максимальна ставка судового збору 3 654 грн. - 1 490 грн. = 2 164 грн.)

На підставі викладеного і ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2) кошти за договором позики в сумі 377 395,00 грн. та судові витрати по справі в сумі 1 490,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в сумі 2 164,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом десяти днів.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда Шевченко