У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

1 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

Касьяна О.П., Мостової Г.І.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Променергобуд Україна» про стягнення боргу та штрафних санкцій за касаційною скаргою ОСОБА_3, подану його представником ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Харківської області від 2 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 30 листопада 2012 року між ним та ТОВ «Променергобуд Україна» було укладено договір оренди нежитлових приміщень, розташованих у АДРЕСА_1.

Згідно з п. п. 5.1., 5.2, 5.3 договору оренди орендна плата складає 10 267,93 грн на місяць, нараховується з 1 грудня 2012 року, сплачується щомісячно передплатою до 5-го числа поточного місяця. Орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та здійснювати компенсацію вартості спожитих комунальних послуг (п. п. 4.1.6, 4.1.7). Оскільки відповідач зобов'язання в частині своєчасної сплати орендної плати та компенсації вартості спожитих комунальних послуг порушив, просив стягнути з ТОВ «Проенергобуд Україна» на його користь пеню за прострочення сплати орендної плати у сумі 2 772,34 грн, заборгованість зі сплати компенсації вартості спожитих комунальних послуг у сумі 25 868,57 грн, пеню за прострочення сплати компенсації вартості спожитих комунальних послуг у сумі 46 205,70 грн, а всього 74 846,61 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 22 квітня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Променергобуд Україна» на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати орендної плати в сумі 2 772,34 грн, заборгованість зі сплати компенсації вартості спожитих комунальних послуг в сумі 25 868,57 грн, пеню за прострочення сплати компенсації вартості спожитих комунальних послуг в сумі 46 205,70 грн, а всього 74 846,61 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 2 липня 2014 року рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 22 квітня 2014 року в частині стягнення з ТОВ «Променергобуд Україна" пені за прострочення сплати орендної плати у сумі 2 772,34 грн, пені за прострочення сплати компенсації вартості спожитих комунальних послуг у сумі 46 205,70 грн та загальної суми стягнення в розмірі 74 846,61 грн скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 30 листопада 2012 року між ОСОБА_3 як орендодавцем та ТОВ «Променергобуд Україна» як орендарем укладено договір оренди нежитлових приміщень цокольного поверху №№ 1, 2, 2-а, 4, 6, 10, 11, 12, 14, 16 в літ. А-5, розташованих у АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_3 на підставі договору дарування.

Згідно умов договору ТОВ «Променергобуд Україна» отримало в оренду приміщення зі сплатою орендної плати у розмірі 10 267,93 грн на місяць; орендна плата сплачується щомісячно як передоплата до 5 числа поточного місяця (п.5.1; 5.3).

Пунктом 4.1.7 договору передбачено, що вартість спожитих комунальних послуг компенсується шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок орендодавця до 5 числа місяця, наступного за звітним, на підставі рахунків.

За несвоєчасну сплату орендної плати або несвоєчасну компенсацію вартості комунальних послуг орендар, як передбачено п. 7.3 договору, виплачує орендодавцю пеню в розмірі 0,5% від суми орендної плати за кожен день прострочення, враховуючи день оплати, що не звільняє орендаря від сплати за оренду та компенсації вартості комунальних послуг.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог про порушення ТОВ «Променергобуд» умов договору оренди щодо своєчасної сплати орендної плати та компенсації вартості комунальних послуг, що є підставою для стягнення пені за прострочення орендної плати за період з 1 грудня 2013 року по 30 квітня 2014 року, компенсації вартості сплачених комунальних послуг, наданих у період з 1 грудня 2013 року по 30 квітня 2014 року, та пені за прострочення компенсації вартості комунальних послуг.

Частково скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що позивач не виставляв відповідачу відповідні рахунки, що унеможливило виконання обов'язку з компенсації вартості спожитих комунальних послуг, тому підстав для стягнення пені у сумі 46 205,70 грн не вбачається.

З такими висновками суду апеляційного суду колегія суддів погоджується.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконане.

Прострочення божника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора (ч. 4 ст. 612 ЦК України).

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що зобов'язання з компенсації вартості спожитих комунальних послуг не могло бути виконане відповідачем внаслідок невиставлення позивачем відповідних рахунків, дійшов правильного висновку про відсутність прострочення боржника і відмовив у цій частині позову.

Доводами касаційної скарги такий висновок не спростовано.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язання зі сплати орендної плати, апеляційний суд виходив зі спливу шестимісячного строку позовної давності на звернення з такими вимогами, застосувавши відповідні положення ГК України.

Проте із висновком апеляційного суду у цій частині погодитись не можна з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 9 ЦК України передбачено, що положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

За положеннями ст. ст. 1, 2 ГК України, цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання. Учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

За змістом положень ст. 55 ГК України, суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

З огляду на те, що Господарський кодекс України регулює правовідносини у сфері господарювання та господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання, а у справі, яка переглядається судом касаційної інстанції, правовідносини виникли між фізичною особою та суб'єктом господарювання, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про застосування до правовідносин сторін у частині сплати пені положень Господарського кодексу України.

Для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) Цивільним кодексом України передбачена спеціальна позовна давність тривалістю в один рік.

Підставою для відмови в позові ч. 4 ст. 267 ЦК України визначає сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі. При цьому частина третя статті 267 ЦК України наголошує, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним.

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова "лише" (аналог "тільки", "виключно"), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення випливає безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Таким чином, позовна давність як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною у застосуванні і суд за власною ініціативою не має права її застосувати (постанова Верховного Суду України № 6-25цс15 від 18 березня 2015 року).

Не встановивши, чи зверталося ТОВ «Променергобуд» із заявою про сплив позовної давності та застосування наслідків її спливу, суд апеляційної інстанції ухвалив рішення з такими порушеннями норм процесуального права, які унеможливили встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказане свідчить про те, що апеляційний суд не визначився із характером правовідносин, які виникли між сторонами у цій частині позову, ухвалив рішення з порушенням норм ст. 315 ЦПК України.

Наведене відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування рішення апеляційного суду у цій частині з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану його представником ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 2 липня 2014 року в частині стягнення пені за прострочення сплати орендної плати скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У іншій частині рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: Т.Л.Ізмайлова С.О.Карпенко О.П.Касьян Г.І.Мостова