Справа №473/1327/15-ц 15.06.2015 15.06.2015 15.06.2015
Провадження №22ц/784/1305/15 Головуючий у 1 інстанції Старжинська О.Є.
Категорія 59 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 червня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І. та Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

з участю:

представників позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_2 та відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Вознесенському районі Миколаївської області рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 квітня 2015 року ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Вознесенському районі Миколаївської області про відшкодування проіндексованих витрат на придбання ліків та витрат на проїзд до лікувальних закладів, -

у с т а н о в и л а :

03 квітня 2015 року ОСОБА_5 предявив позов до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Вознесенському районі Миколаївської області (далі Фонд) вищезазначений позов, який обґрунтовував наступним.

18 травня 2004 року він, виконуючи роботи в охоронній зоні електромережі з напругою 10 000 вольт з ремонту покрівлі автомайстерні, розташованої на території підприємства ТОВ «ЗЕФ «Вікон» у м. Вознесенську, був уражений електрострумом, внаслідок чого отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознаками небезпечності для життя.

У звязку з цим, йому було ампутовано верхні кінцівки обох рук і, з 19 травня 2004 року по 15 липня 2004 року, він вимушений був особисто нести витрати на лікування, зокрема, на придбання призначених йому ліків та медичних препаратів, а також бензину для поїздок до рекомендованих лікувальних закладів, що знаходяться у м. Миколаєві.

Рішенням медико-соціальної експертної комісії (далі МСЕК) від 13 серпня 2004 року йому встановлена перша група інвалідності по загальному захворюванню безстроково, рішенням від 23 лютого 2011 року - встановлена 1 група інвалідності та визначено 100% втрату працездатності.

Всього на виписані вище потреби ним було витрачено 7 648 гривень 46 копійок власних коштів, з яких Фонд відшкодував лише 2 349 гривень 05 копійок.

Решту витрат відповідач, пославшись на відсутність доказів, відмовився відшкодовувати.

У звязку з цим, позивач просив стягнути з Фонду на його користь понесені ним витрати на лікування та проїзд з урахуванням індексу зростання цін на споживчі товари в сумі 19 997 гривень 25 копійок та 1 000 гривень, як компенсацію його витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали.

Представник відповідача проти позову заперечував. Пояснив, що Фондом відшкодовано позивачу лише належним чином документально підтвердженні витрати на лікування у розмірі 2 349 гривень 05 копійок.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено частково, з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Вознесенському районі Миколаївської області, яке є юридичною особою, на користь ОСОБА_5 стягнуто 100 гривень 50 копійок на відшкодування витрат на придбання ліків та 200 гривень на відшкодування витрат на правову допомогу, а всього 300 гривень 50 копійок.

В задоволені іншої частини вимог відмовлено за її недоведеністю.

Представник позивача та відповідач, кожний окремо, подали на це рішення апеляційні скарги, в яких просили: перший про задоволення позову у повному обсязі, а другий про відмову у позові.

В обґрунтування скарг обидва посилалися на невідповідність судового рішення дійсним обставинам справи та його ухвалення з порушенням норм матеріально та процесуального права.

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Вознесенському районі відхилити, як необґрунтовану.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 квітня 2015 року змінити, збільшивши розмір компенсації витрат, понесених на придбання ліків і медичних препаратів, та загальний розмір стягнення, з врахуванням витрат на правову допомогу.

Так, вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому судовому рішенні, суд 1 інстанції вважав установленим, що відповідач повинен компенсувати витрати позивач на лікування та правову допомогу, але лише у межах наданих доказів.

Колегія суддів судової палати частково погоджується з установленими судом 1 інстанції фактами та правовідносинами, однак вважає помилковим його висновок щодо розміру відшкодування витрат на лікування та на правову допомогу.

За Конституцією України, ст. 27 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів, який здійснюється в порядку конституційного, цивільного, кримінального, адміністративного та господарського судочинств.

Відповідно до статей 1,3 ЦК України, 1,3-4,10-11,303 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, слід зазначити, що, виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання держави у сферу особистого життя людини, її цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність - в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Відмова від такого права є недійсною.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Судовий розгляд, яким цивільна справа вирішується по суті, закінчується ухваленням рішення суду.

В силу статей 10, 59, 60, 213 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року Про судове рішення у цивільній справі - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 58 59, ч.3 ст. 61, 212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 60 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Для цього він досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

При цьому, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції виходить з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтями 307, 308-311 ЦПК України і з'ясовує: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Як результат розгляду, апеляційний суд визначає підстави перегляду судового рішення, і відповідно до наданих йому повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.

Виходячи з виписаного, колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області вважає, що оскаржене рішення не у повній мірі відповідає положенням чинного законодавства, і по більшій частині - є необґрунтованим.

Так, сторонами не оспорюється, що за п. 3 ч. 1 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» Фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на придбання ліків.

Відповідно до п. 2 розділу 1 та п. 7 розділу ІІ Положення про організацію лікування, медичної реабілітації та забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання лікарськими засобами та виробами медичного призначення, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 09.06.2010 N 18 і зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 8 липня 2010 р. за N 489/17784 фінансування витрат на лікування потерпілих, їх медичну реабілітацію, забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення здійснюється за прямими наслідками страхового випадку виконавчою дирекцією Фонду, робочими органами виконавчої дирекції Фонду відповідно до укладених договорів із аптечними закладами (постачальниками, виробниками), санаторно-курортними, реабілітаційними закладами (відділеннями), закладами охорони здоров'я державної та/або комунальної форм власності за рахунок коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Якщо внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання потерпілий тимчасово втратив працездатність, Фонд фінансує всі витрати на його лікування.

У разі самостійного придбання лікарських засобів, виробів медичного призначення їх вартість компенсується виконавчою дирекцією Фонду, робочими органами виконавчої дирекції Фонду потерпілим чи законним представникам потерпілих, роботодавцям за цінами у розмірі не більше вартості лікарських засобів, виробів медичного призначення в аптечних закладах (постачальників, виробників), з якими укладено договори, за умови перебування потерпілого на обліку та на підставі оригіналів розрахункових документів, що підтверджують їх витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: постанови Фонду від 21 червня 2012 року (а.с. - 10) та наданого Фондом розрахунку (а.с. 10-11), витягу з історії хвороби позивача (а.с. - 13), довідки міської лікарні від 15 квітня 2011 року (а.с. 14-17) та довідки Вознесенської міської лікарняної каси № 46 від 16 червня 2014 року (а.с. 18-20) на лікування позивача було використано ліки та вироби лікарського призначення загальною вартістю 7 579 гривень 78 копійок, більшість з яких придбана за його ж кошти. Ліки вартістю 1 111 гривень 80 копійок були надані Вознесенською міською лікарняною касою, учасником якої позивач був. 2 349 гривень 05 копійок сплатив позивачеві відповідач.

Залишок невідшкодованої суми складає 4 118 гривень 03 копійок.

Оскільки у колегії суддів немає підстав піддавати сумніву інформацію медичного закладу та страхової компанії щодо використаних ліків та їх вартості, то зазначену суму слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відсутність у постраждалої особи придатних для причитування чеків - не є цьому перешкодою.

Що ж до вимоги про стягнення 1 111 гривень 80 копійок, витрачених лікарською касою, начебто з внесків позивача, то вона не підлягає задоволенню, оскільки за статутом Вознесенської міської лікарняної каси (а.с. 135-142), внески її учасників стають власністю каси і не повертаються учасникам навіть у разі їх виходу з організації.

Не підлягає задоволенню й вимога про стягнення індексації вартості куплених ліків, оскільки протилежне, було б порушенням припису п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 (надалі Порядок). Згідно нього, індексації підлягають лише грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, виключення з цього немає.

Відшкодування витрат, якого домагається позивач такими не є. Відшкодування вартості ліків носить разовий характер. А тому не може індексуватися за правилами зазначеного Порядку.

В той же час, суд помилково визначив розмір відшкодування витрат на правову допомогу.

Як на думку колегії, з врахуванням обсягу роботи адвоката на користь позивача слід було б стягнути 500 гривень на відшкодування таких витрат.

Оскільки районний суд стягнув таке відшкодування у значно меншому розмірі, то його слід привести у відповідність з виписаним рішенням апеляційної інстанції, змінивши, відповідно і загальний розмір стягнення.

Що ж до інших тверджень осіб, які подали апеляційні скарги, про наявність процесуальних порушень при розгляді судом 1 інстанції даної цивільної справи, то вони не можуть слугувати скасуванню оскарженого рішення, оскільки більша частина з них не має підтвердження, а ті ж, що мають місце, носять формальний характер і не вплинули на результат вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Вознесенському районі відхилити, як необґрунтовану.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 квітня 2015 року змінити, збільшивши розмір компенсації витрат, понесених на придбання ліків та виробів медичного призначення з 100 гривень 50 копійок до 4 118 гривень 03 копійок, а загальний розмір, з врахуванням витрат на правову допомогу, з 300 гривень 50 копійок до 4 618 гривень 03 копійок.

В іншій частині рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: