Справа №461/5920/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2015 року Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Фролової Л.Д.,

при секретарі Думичі Р.М.,

за участі:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з з позовом до відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що 01 березня 2013 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 перебав ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 2 000 000 грн., що підтверджується відповідною розпискою. Строком погашення позики договором визначене 01 березня 2015 року. Оскільки на час подання позову (25 травня 2015 року) грошові кошти позивачеві не повернуті, просить суд стягнути з відповідача на його користь суму 2 000 000 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з урахуванням часткового повернення боргу відповідачем.

Відповідач та його представник зазначили, що позовні вимоги визнають частково, оскільки відповідач, згідно розписок позивача, передав йому 100000 гривень.

Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які позивач посилалась, як на підставу своїх, дійшов наступних висновків.

Судом фактично встановлено, що 01 березня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики(а.с.4-6). Згідно його умов позикодавець передав позичальнику грошові кошти у сумі 2000000 гривень зі строком повернення 01 березня 2015 року. Отримання грошей відповідачем підтверджується також розпискою (а.с.7), яка міститься в матеріалах справи.

06 липня 2014 року відповідач передав позивачу в рахунок погашення боргу 70 тисяч гривень, а 02 лютого 2015 року 30000 гривень (а.с.19-20), що було підтверджено позивачем в судовому засіданні.

Відповідно до ст.ст. 1046 - 1050 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Аналізуючи зміст письмової угоди сторін від 01 березня 2013 року суд приходить до висновку про те, що між сторонами склалися правовідносини з договору позики, за якими ОСОБА_2. не виконав зобов'язання по поверненню боргу.

Суд приходить до висновку, що форма укладення договору позики узгоджується з положеннями ст. 1047 ЦК України. Знаходження боргового документу - розписки (а.с.7), що була видана боржником кредиторові, підтверджують зобов'язання боржника і свідчать про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договорами позики. При цьому, суд вважає необхідним зменшити суму стягнення на 100000 гривень з урахуванням позиції позивача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь ОСОБА_4 необхідно стягнути суму сплаченого судового збору у сумі, що пропорційна до задоволеної частини позову, у розмірі 3471,30 грн. (2000000 грн. / 1900000 грн. х 3654,00 грн. = 3471,30 грн.).

Керуючись ст.ст. 88, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) суму боргу за договором позики від 01 березня 2013 року у розмірі 1900000 (один мільйон дев'ятсот тисяч) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) суму сплаченого судового збору у розмірі 3471 (три тисячі чотириста сімдесят одна) гривня 30 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення постановлене в нарадчій кімнаті, в судовому засіданні 10 липня 2015 року проголошено його вступну та резолютивну частини. Повний текст рішення буде виготовлений 13 липня 2015 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л. Д. Фролова