Провадження № 2/641/944/2015 Справа № 641/1313/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Онупко М.Ю.,

за участю секретаря Кисіль О.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерної компанії «Харківобленерго» про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерної компанії «Харківобленерго» (далі - АК «Харківобленерго»), в якому просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 9450,00 грн. та суму судового збору в розмірі 243,60 грн., а всього 24 693,60 грн. Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив додатково стягнути з АК «Харківобленерго» понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 1400 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 20.02.2013 року до його домоволодіння, яке розташоване: м. Харків, вул. М. Вовчка,16 А, прийшло троє осіб, які представилися співробітниками Східного РВЕ АК «Харківобленерго» та предявивши службові посвідчення повідомили, що вони прийшли перевірити роботу електролічильника. Після огляду домоволодіння співробітники Східного РВЕ АК «Харківобленерго» склали акт про порушення Правил користування електричною енергією для населення, з вказаним актом позивач не погодився та відмовився його підписувати. 22 лютого 2013 року позивачем було направлено скаргу на імя начальника Східного РВЕ АК «Харківобленерго» в якій він вказав свою позицію щодо проведеної перевірки.

12 березня 2013 року позивачу в приміщенні абонентського відділу Східного РВЕ АК «Харківобленерго» було надано протокол засідання комісії, копію акта та рахунок на сплату 9087,35 грн. На засіданні комісії позивач не був присутній, оскільки йому повідомили, що засідання не відбулося.

У звязку з відмовою позивача сплачувати нараховану АК «Харківобленерго» грошову суму, останній звернувся з позовом до суду, та 31 жовтня 2013 року судом було ухвалено рішення, яким в позові АК «Харківобленерго» було відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03 липня 2014 року вищевказане рішення було залишено без змін.

Позивач ОСОБА_1 звертався до керівництва АК «Харківенергозбут» з проханням компенсувати йому витрати на правову допомогу, але йому було повідомлено про те, що рішення суду щодо компенсації заподіяної шкоди позивачу не має.

Окрім того, позивач зазначив, що внаслідок протиправних дій відповідача ним понесені значні моральні втрати, які призвели до позбавлення його можливостей реалізації своїх звичок і бажань, які він міг би реалізувати не витрачаючи час на підготовку заяв, звернень, скарг та судових позовів, відвідування установ органів державної влади, щоб добитися належного захисту його порушених прав. Тому, посилаючись на положення ст. 23 ЦК України позивач просить задовольнити його вимоги про стягнення моральної шкоди, та витрати понесені ним у звязку з необхідністю отримання правової допомоги.

У звязку з викладеним позивач був вимушений звернулася до суду з позовом про відшкодування шкоди.

Позивач до судового засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 у наданих запереченнях проти уточнених позовних вимог заперечувала, при цьому зазначила, що у справі за позовом АК «Харківобленерго» до ОСОБА_1 рішенням суду не встановлено обставин вини АК «Харківобленерго», щодо завдання шкоди внаслідок неправомірних дій компанії як цього вимагає ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Також зазначила, що відповідно до аналізу ст.ст. 84, 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, повязані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені, відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Окрім тог зазначила, що позивачем до заяви про збільшення позовних вимог додано договір № 01/15 від 19.01.2015 року про надання юридичних послуг, акт прийому-передачі виконаних робіт по договору про надання юридичних послуг № 01/15 від 19.01.2015 року, однак позивачем не надано до суду жодних документів, які підтверджують участь адвоката у справі, а саме: повістки з відміткою суду з котрої по котру годину адвокат представляв інтереси позивача в судових засіданнях з АК «Харківобленерго»; який саме час адвокат витратив на підготування документів для участі в судовому засіданні з АК «Харківобленерго»; який час витратив на консультації позивача щодо судової справи з АК «Харківобленерго». Позивачем не додано до суду належних доказів на підтвердження обставин представлення інтересів, в якості адвоката позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3, у справі за позовом АК «Харківобленерго» до ОСОБА_1, який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності. Також, позивач не надав розрахунку вищезазначених витрат, що не дає можливості оцінити відповідність наданих адвокатських послуг понесеним витратам.

Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 31.10.2013 року у цивільній справі за позовом АК «Харківобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення нарахувань по акту порушення ПКЕЕ, у задоволенні позовних вимог позивачу було відмовлено.

Зазначене рішення ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03 липня 2014 року було залишено без змін (а.с. 9).

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем до суду було надано договір про надання юридичних послуг № 02/13 від 21 лютого 2013 року, укладений між ТОВ «Юргарант» та ОСОБА_1 Згідно до якого ТОВ «Юргарант» взяла на себе зобовязання надати клієнту юридичні послуги, а саме: надавати консультаційні послуги в області права по юридичному супроводу справи про донарахування за актом № 02-05723Н від 20.02.2013 року, складати заяви, звернення, пояснення, заперечення та інші необхідні документи (а.с. 11-14).

Відповідно до п. 8.1 договору про надання юридичних послуг № 02/13 від 21 лютого 2013 року строк дії договору до грудня 2013 року.

В акті прийому-передачі виконаних робіт за договором про надання юридичних послуг № 02/13 від 21 лютого 2013 року, вказана вартість робіт за договором в розмірі 9450 грн. (а.с. 15).

Також позивачем до суду було надано договір від 19 січня 2015 року між ТОВ «Юргарант» та ОСОБА_1 про надання юридичних послуг № 01/15 від 19 січня 2015 року, відповідно до умов якого ТОВ «Юргарант» взяла на себе зобовязання надати клієнту юридичні послуги, а саме: надавати консультаційні послуги в області права по юридичному супроводу справи про стягнення моральної і матеріальної шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій співробітників АК «Харківобленерго», складати позовні заяви, звернення, пояснення, заперечення та інші необхідні документи, представляти інтереси клієнта у суді (а.с. 64-67).

Пунктом 8.1 договору про надання юридичних послуг № 01/15 від 19 січня 2015 року встановлений строк дії договору до грудня 2013 року.

Тобто строк дії договору, який зазначено в зазначеному пункті, вказано раніше ніж укладено сам договір.

Згідно до акту прийому-передачі виконаних робіт за договором про надання юридичних послуг № 01/15 від 19 січня 2015 року, вказана вартість робіт за договором в розмірі 1400 грн. (а.с. 68).

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту положень ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь - яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все, спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Згідно до положень ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать:

- витрати на правову допомогу;

- витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду;

- витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз;

- витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи;

- витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

У відповідності до положень ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Витрати фізичних осіб, пов'язані з оплатою правової допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

Згідно до п.п. 47, 48 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (далі - Постанова) Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (далі - Закон).

Згідно зі ст. 1 Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем на підтвердження сплати грошових коштів за надання юридичної допомоги надано повідомлення-квитанція про сплату за договором про надання юридичних послуг № 02/13 від 21 лютого 2013 року в розмірі 9450 грн. та повідомлення-квитанція про сплату за договором про надання юридичних послуг № 01/15 від 19 січня 2015 року в розмірі 1400 грн.

Однак, вказані повідомлення-квитанціі не містять будь-яких відміток банку чи інших установ про отримання, перерахування коштів на вказаний рахунок ТОВ «Юргарант», а також вони не підписані позивачем та не зазначено його ідентифікаційний номер.

Окрім того, щодо позовних вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу які були понесені позивачем при розгляду позовом АК «Харківобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення нарахувань по акту порушення ПКЕЕ, слід зазначити наступне.

У відповідності до положень ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення у справі суд вирішує питання про стягнення судових витрат. Тобто рішення стосовно стягнення з сторін судових витрат у справі приймається судом під час ухвалення рішення у справі.

Однак, якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат, то за заявою сторони, або з власної ініціативи суд на підставі ст. 220 ЦПК України має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем не було надано розрахунку витрат на правову допомогу, розрахунок особи, яка надавала правову допомогу з зазначенням дій та кількості часу витраченого на здійснення конкретних дій, направлених на надання правової допомоги з зазначенням розрахунку їх вартості, а також даних на підтвердження надання правової допомоги саме адвокатом чи фахівцем в галузі права, та даних на підтвердження понесених витрат (належним чином оформлених платіжних доручень, квитанцій, тощо), які свідчать про факт сплати позивачем та прийняття особою, що надавала правову допомогу, грошових коштів у відповідності до договору.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог позивача ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Так, відповідно до чинного законодавства моральна (немайнова) шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі. При цьому, якщо дії винної особи заподіяли як майнову, так і моральну (немайнову) шкоду, то відшкодування майнової шкоди не звільняє таку особу від обов'язку відшкодувати моральну шкоду.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чом у полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджено.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Виходячи з приписів ст.ст. 23, 1167 ЦК України, підставою відповідальності за завдану моральну шкоду є склад цивільно-правового правопорушення, що складається з наступних елементів: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов'язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). За загальним правилом, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Як при зверненні до суду, так і в ході розгляду справи позивачем допустимими доказами відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, не був підтверджений факт заподіяння позивачу відповідачами моральних чи фізичних страждань витрат немайнового характеру.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 15 000 грн. задоволенню не підлягають.

Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,169,212-215,218, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерної компанії «Харківобленерго» про відшкодування шкоди залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_4