Справа № 626/1303/15-ц
Провадження № 2/626/516/2015
01.07.2015 року м. Красноград
Красноградський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Дудченка В.О.,
при секретарі Зінченко Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краснограді, у відсутності сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
В позовній заяві в підтвердження позовних вимог позивач зазначив, що йому, відповідно до договору купівлі-продажу від 23.05.2008 року, належить жилий будинок з надвірними будовами за адресою: АДРЕСА_1. В даному будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 Він був зареєстрований в даному будинку ще попереднім власником до укладення договору купівлі-продажу. ОСОБА_2 не є членом родини позивача. Позивач є єдиним власником даного будинку. Будучи зареєстрованим в даному будинку відповідач в ньому не проживає з моменту придбання ОСОБА_1 цього будинку, а саме з 23.05.2008 року, ним не користується і ніяких витрат на утримання будинку не несе.
В судове засідання позивач не з'явився, відповідно до поданої ним заяви вона просить розглядати справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі.
Так, як відповідач в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений у встановленому порядку, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, згідно ст. 224 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи те, що сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу.
Перевіривши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає часковому задоводенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 23.05.2008 року, належить жилий будинок з надвірними будовами за адресою: АДРЕСА_1. Разом з ним в даному будинку зареєстрований ОСОБА_2, який фактично не проживає та не проживав в будинку.
Будучи зареєстрованим в даному будинку відповідач в ньому не проживає з моменту придбання ОСОБА_1 цього будинку, а саме з 23.05.2008 року, ним не користується і ніяких витрат на утримання будинку не несе.
В підтвердження позову в матеріалах справи є письмові докази: копія паспорта ОСОБА_1 (а.с. 5); копія договору купівлі-продажу від 23.05.2008 року та витяг з Державного реєстру правочинів відповідно до якого ОСОБА_1 належить жилий будинок з надвірними будовами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7-8); довідка Ленінської сільської ради відповідно до якої в будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 (а.с. 10).
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування, розпорядження своїм майном; власник володіє користується власним майно на власний розсуд.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, зняття з реєстраційного обліку є наслідком задоволення вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні його власністю (ст.ст. 71,72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України).
Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником майна. Право користування є складовою частиною права власності на майно та припиняється автоматично з припиненням права власності.
Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням.
Крім цього, відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне визнати ОСОБА_2, таким що втратив право користування жилий будинок з надвірними будовами за адресою: АДРЕСА_1.
В частині позову щодо зняття з реєстрації ОСОБА_2 суд вважає за необхідне відмовити, так як ухвалення судом рішення про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом є достатньою правовою підставою для зняття відповідача з реєстрації у відповідному житловому приміщенні. Відповідач підлягає зняттю з реєстрації в спірному житлі після подання позивачем органу реєстрації цього рішення, за умов, що воно набрало законної сили.
На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 29, 317, 319, 346, 391 ЦК України та керуючись ст.ст. 3,4, 57-60, 224-226 ЦПК України суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим будинок з надвірними будовами за адресою: АДРЕСА_1.
В іншій частині позову відмовити.
Копію заочного рішення направити ОСОБА_2 рекомендованим листом із повідомленням не пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Після перегляду заочного рішення, його може бути оскаржено в апеляційній інстанції.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення в апеляційний суд Харківської області через Красноградський районний суд.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя