Справа № 487/8969/14-ц
Провадження № 2/487/210/15
РІШЕННЯ

Іменем України

23.06.2015 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Сухаревич З.М., при секретарі Плетенчук О.О., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна,

та за зустрічним позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна,

В С Т А Н О В И В:

10.09.2014 р. ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва із позовом до ОСОБА_4 про розділ спільного майна та посилаючись на те, що об'єкт спільної сумісної власності подружжя (1/2 частка квартири АДРЕСА_1) відчужений відповідачкою, позивач просив стягнути на його користь належну йому частку у цьому майні, вартість якої дорівнює 10000 дол. США, що в гривневому еквіваленті на день подання позовної заяви до суду складало 128000 грн. та судові витрати.

В ході розгляду справи позивачем збільшувався розмір позовних вимог до 275000 грн., який в подальшому був зменшений до 215000 грн.

03.02.2015 року представником відповідача подано зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення долі у спільному сумісному майні у розмірі 29725,00 грн., який ухвалою суду 03.02.2015 р. об'єднано в одне провадження із первісним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, пояснили, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 2009 по 2011 р. За час шлюбу вони придбали 1/2 частку АДРЕСА_2, яку вони зареєстрували на позивачку та її сина в рівних частках. 21.01.2012 р. відповідачка продала згадану квартиру за 40000 доларів США з дозволу позивача, але за усної домовленості, що поверне його частку в розмірі 10000 доларів США. Проте до цього часу позивачка ці умови не виконала, не повернула вартість його частки. Крім того, зазначив, що 1/2 частка спірної квартири була придбана за особисті кошти позивача. Посилаючись на вказані обставини, просили суд стягнути з відповідачки вартість частки позивача у спільному сумісному майні, яка дорівнює 10000 доларів США, що на час розгляду справи еквівалентно 215 000 грн., а також судові витрати: судовий збір, витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн. Зустрічний позов ОСОБА_1 не визнав, пояснив, що спірні автомобілі він придбав в період шлюбу, але за власні кошти, які належали йому до шлюбу. Крім того, просив застосувати до зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 строк позовної давності, оскільки позов ОСОБА_4 було подано після спливу трьох років після розірвання шлюбу та не заявлялось клопотання про поновлення строку.

Відповідач ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_1, посилаючись на те, що ? частка спірної квартири була придбана на кошти, які їй належали до шлюбу, а тому і оформлення придбаної частки квартири за письмовою згодою ОСОБА_1 було здійснено на неї та її неповнолітнього сина ОСОБА_5 Після розірвання шлюбу вона за згодою ОСОБА_1 продала спірну квартиру за 40000 доларів США та в день продажу спірної квартири вона передала ОСОБА_1 в присутності свідків 7500 доларів США та вони домовились, що транспортні засоби, що були придбані ОСОБА_1 в період шлюбу залишаються йому. Просила відмовити ОСОБА_1 в позві та задовольнити її зустрічний позов.

Представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, пояснив, що не заперечує, що 1/2 спірної квартири придбана в період шлюбу, проте зазначив, що 1/4 частка цієї квартири оформлена на неповнолітню дитину та придбана для нього, а тому спільним майном подружжя є лише 1/4 частка цієї квартири. Крім того, зазначив, що 1/2 частку спірної квартири відповідачка придбала за власні кошти для сина. Також зазначив, що ОСОБА_1 дав згоду на продаж спірної квартири та домовленості з ним про повернення йому суми вартості його частки в цій квартирі не було. Просив в позові ОСОБА_1 відмовити. Зустрічний позов представник відповідача підтримав, підтвердив викладені в ньому обставини та пояснив що, строк позовної давності для звернення із зазначеним позовом не пропущений оскільки про порушення свого права ОСОБА_4 дізналась лише під час розгляду даної справи, а саме після отримання відповіді з УДАІ УМВС України в Миколаївській області про реєстрацію за ОСОБА_1 вказаних у зустрічному позові автомобілів. Посилаючись на викладені в позові обставини, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 частку в спільному сумісному майні, а саме 1/2 частку вартості автомобілів в сумі 29725,00 грн. та судові витрати: судовий збір, витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн. та витрати на проведення оцінки майна в сумі 1000 грн.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 07.07.2009 року по 11.11.2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

На підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.07.2007 року ОСОБА_4 (до реєстрації шлюбу прізвище ОСОБА_6, після реєстрації ОСОБА_7, після розірвання шлюбу ОСОБА_4Ю.) та її неповнолітньому сину ОСОБА_5 належало по ? частині квартири АДРЕСА_3.

У період шлюбу ОСОБА_4, яка діяла від свого імені та від імені своєї малолітньої дитини ОСОБА_5 купила у ОСОБА_8 та її неповнолітнього сина ОСОБА_9 1/2 частку (по 1/4 частці кожен) квартири АДРЕСА_4, що підтверджується договором купівлі-продажу частки у праві власності на квартиру від 14.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_10 (а.с.5).

21.05.2012 р. ОСОБА_4, діючи від свого імені та від імені ОСОБА_5 уклали з ОСОБА_11 договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_12, згідно з яким продали вказану квартиру (а.с.6).

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що у період шлюбу ОСОБА_1 придбав напівпричіп КЗАП 9370 (1991 року випуску) д.н. НОМЕР_1 за 16000 грн. та автомобіль ЗАЗ 1103 07 (2001 року випуску) д.н. НОМЕР_2 за 18000 грн., що окрі пояснень ОСОБА_1 підтверджено роздуківкою з регіональної комп'ютерної бази АІС "Автомобіль" по Миколаївській області (а.с. 39, 40). В судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що після розірвання шлюбу автомобіль ЗАЗ 1103 07 (2001 р.в.) д.н. НОМЕР_2 продав за 16000 грн., а напівпричіп КЗАП 9370 (1991 р.в.) д.н. НОМЕР_1 здав на металобрухт. Зазначену у зустрічній позовні заяві вартість вказаних транспортних засобів, підтверджену звітами з незалежної оцінки майна, ОСОБА_1 в судовому засіданні не оспорював.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За змістом ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Оскільки законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, то обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього.

Крім того, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 підтвердила, що за продаж належної їй та її синові ОСОБА_9 ? частки (по 1/4 частці кожного) квартири АДРЕСА_5, вона у 2010 році отримала від ОСОБА_1 17500 доларів США, а в подальшому переоформили цю частку шляхом укладання договору купівлі продажу на ОСОБА_4 та її сина ОСОБА_13 Після розірвання шлюбу її сестра ОСОБА_4 продала вказану квартиру за 40000 доларів.

Проте, належних доказів, які б свідчили, що ? частка квартири була придбана за рахунок особистих коштів ОСОБА_1 або ОСОБА_4 суду не надано.

Отже, доводи сторін про те, що згадане майно придбано сторонами за власні кошти суд оцінює критично, оскільки вони не підтверджені належними доказами.

Також, судом критично оцінюються доводи представника ОСОБА_4 щодо придбання сторонами у період шлюбу лише ? частки квартири з посиланням на те, що відповідно до договору купівлі-продажу друга ? частина квартири належить малолітньому сину ОСОБА_4 ОСОБА_5, оскільки, згідно ч. 2 ст. 173 СК України, майно малолітніх та неповнолітніх дітей вважається таким, що є власністю батьків, якщо інше не встановлено судом.

Так, судом встановлено, що на момент купівлі 1/2 частки спірної квартири, ОСОБА_5 був малолітнім, не брав участі у її придбанні, не мав власних коштів, тому на підставі ч. 2 ст. 173 СК України не набув права власності на частину спільного сумісного майна подружжя. Доказів того, що спірна квартира була придбана ОСОБА_4 за власні кошти для свого малолітнього сина нею не надано.

Таким чином, суд приходить до переконання, що ? частка АДРЕСА_6, придбана на підставі договору купівлі-продажу від 14.12.2010 року на імя ОСОБА_7 та ОСОБА_5 та напівпричіп КЗАП 9370 (1991 р..в) д.н. НОМЕР_1, автомобіль ЗАЗ 1103 07 (2001 р.в.) д.н. НОМЕР_2 - є спільним сумісним майном подружжя.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69- 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно зі ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

У ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 370 ЦК України зазначено, що співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої компенсації вартості його частки.

З вказаного випливає, що звернення до суду з вимогами про стягнення компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, є одним із способів поділу такого майна.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 підтвердила, що квартира АДРЕСА_1 була продана нею за 40000 доларів США, що не заперечувалось позивачем ОСОБА_1 відповідно до приписів ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню.

Згідно вимог ст.69 та ст.70 Сімейного Кодексу України, ст. 357 ЦК України у разі поділу майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю.

Таким чином, виходячи із засад рівності часток чоловіка та дружини у праві спільної сумісної власності подружжя, суд приходить до переконання, що вартість ? частки ОСОБА_1 складає 10000 доларів США, що на день розгляду справи дорівнює 215000 грн.

Відповідно до звіту ТОВ "Антан-Юг" з незалежної оцінки майна, ринкова вартість ЗАЗ 1103 07, 2001 р.в., р.н. НОМЕР_3 на дату оцінки 02.02.2015 р. складає 25774 грн.; ринкова вартість напівпричіпа КЗАП 9370, 1991 р.в., р.н. НОМЕР_4 - 33676 грн.

Вказана вартість колісних транспортних засобів ОСОБА_1 не оспорювалсь.

Таким чином, вартість ? частки ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності подружжя на напівпричіп КЗАП 9370 (1991 р..в) д.н. НОМЕР_1 та автомобіль ЗАЗ 1103 07 (2001 р.в.) д.н. НОМЕР_2 складає 29725 грн.

Щодо твердження позивача ОСОБА_1 та його представника про пропуск ОСОБА_4 строку позовної давності при подання зустрічного позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, про наявність у ОСОБА_1 майна, придбаного ним за час шлюбу, відповідачка ОСОБА_4 дізналась з відповіді УДАІ УМВС України в Миколаївській області від 28.01.2015 р., а отже ОСОБА_4 не пропущений строк, визначений абз. 2 ч. 2 ст. 72 СК України.

Твердження відповідачки ОСОБА_4 про сплату ОСОБА_1 в присутності свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_14, 7500 доларів США після продажу квартири, судом оцінюються критично, оскільки належних (письмових) доказів на підтвердження цього факту суду не надано. Так, в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 підтвердила, що після продажу квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_4 в її присутності передала ОСОБА_1 7500 доларів США. Проте, їй не відома за що саме ОСОБА_4 передавала гроші ОСОБА_1 Однак, сам ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував факт отримання від ОСОБА_4 грошей, а свідок ОСОБА_8 не підтвердила факт передачі грошей в її присутності.

Таким чином, зважаючи на те, що 1/2 частка кв. 82 по вул. Лазурній в м. Миколаєві є спільною сумісною власністю подружжя, однак на даний час продана, з ОСОБА_4 належить стягнути на користь ОСОБА_1 вартість його частки (1/4) в цьому майні, яка складає 10000 доларів США (1/4 частка від 40000 доларів США), що еквівалентно 215000 грн.

Разом з тим, напівпричіп КЗАП 9370 (1991 р..в) д.н. НОМЕР_1 та автомобіль ЗАЗ 1103 07 (2001 р.в.) д.н. НОМЕР_2 також є спільною сумісною власністю подружжя, але відчужені ОСОБА_1 після розірвання шлюбу, в звязку з чим з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ОСОБА_4 1/2 частина вартості цього майна, що складає 29725,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що викладені в позовній заяві та зустрічній позовній заяві обставини знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду справи, а тому вимоги сторін обґрунтовані, законні і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також, на підставі ст.88 ЦПК України зі сторін підлягають стягненню понесені ними та документально підтверджені судові витрати, а саме: з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 - судовий збір в сумі 2150 грн., витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн.; з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 - судовий збір в сумі 297,25 грн., витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн., витрати на проведення оцінки майна в сумі 1000 грн.

Крім того, у зв'язку зі зменшенням позивачем ОСОБА_1 розміру позовних вимог, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", позивачу підлягає поверненню зайво сплачений судовий збір у сумі 600 грн.

Керуючись ст..ст.15, 60, 61, 208,209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності подружжя в сумі 215 000 грн. (двісті п'ятнадцять тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати, в саме судовий збір в сумі 2150 грн. (дві тисячі сто пятдесят гривень), витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн. (одна тисяча пятсот гривень).

Зобов'язати Управління Державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївської області повернути ОСОБА_1 зайво сплачений судовий збір у сумі 600 грн. (шістсот грн.) за квитанцією № 0.0.254925956.1 від 27.02.2015 р., сплачений у касу ПАТ КБ "ПриватБанк".

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності подружжя в сумі 29725 грн. (двадцять девять тисяч сімсот двадцять пяти гривень).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судові витрати, в саме судовий збір в сумі 297, 25 грн. (двісті девяносто сім гривень 25 коп.), витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн. (одна тисяча пятсот гривень), витрати на проведення оцінки майна в сумі 1000 грн. (одна тисяча гривень).

Рішення набуває законної сили через десять днів з моменту винесення та може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд в строк та в порядку передбачені ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: З.М. Сухаревич