АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

за участю секретаря Бабака М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року,

у с т а н о в и в :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 червня 2007 року між сторонами у консульському відділі Посольства України в Королівстві Бельгія зареєстровано шлюб, актовий запис № 1. Спільних дітей від шлюбу сторони не мають. Протягом останніх трьох років сімейне життя між подружжям поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Маючи різні погляди на сім'ю та свою роль і місце в ній, подружжя не підтримує повноцінні сімейні відносини. Усвідомлюючи нежиттєздатність такого шлюбу та недоцільність його збереження, враховуючи небажання відповідача вирішувати питання його розірвання в добровільному порядку, ОСОБА_2 просив суд зазначений шлюб між ним та ОСОБА_3 розірвати.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року позов задоволено, шлюб між сторонами, зареєстрований 25 червня 2007 року консульським відділом Посольства України в Королівстві Бельгія, актовий запис № 1, розірвано. Стягнуто з відповідача на користь позивача 243,60 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати.

Апелянт, зокрема, посилається на ті обставини, що суд не взяв до уваги _________________________________________________________

Справа № 756/18208/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/8106/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Шевчук А.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

доказів, які спростовують твердження позивача про те, що сім'я розпалася і сторони не підтримують фактичні сімейні стосунки.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник -

ОСОБА_7 у задоволенні апеляційної скарги просили відмовити, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року залишити без змін.

ОСОБА_3, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у її відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлені такі обставини.

Відповідно до свідоцтва про одруження, між сторонами 25 червня 2007 року у консульському відділі Посольства України в Королівстві Бельгія зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 1 (а.с. 6).

Від вказаного шлюбу спільних дітей сторони не мають.

Задовольняючи позов та розриваючи шлюб, суд виходив з того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме інтересам сторін.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

На виконання вимог ст. 111 СК України судом було вжито заходів щодо примирення подружжя, зокрема ухвалою від 6 квітня 2015 року сторонам надано строк на примирення.

Проте, як пояснив в судовому засіданні позивач, примирення між ними досягнуто не було. При цьому відповідач в судове засідання не з'явилася.

Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як вбачається з пояснень позивача, вірно встановлено судом першої інстанції та підтвердилося під час апеляційного розгляду справи, сторони з серпня 2010 року не підтримують сімейно-шлюбних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Натомість, ОСОБА_3, в порушення зазначеного процесуального обов'язку, не надано жодних доказів, якими вона обґрунтовує свої заперечення проти позову.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про те, що зареєстрований між сторонами шлюб підлягає розірванню.

Доводи апелянта з приводу того, що в дійсності сторони продовжують підтримувати фактичні сімейні стосунки, є безпідставними та необґрунтованими жодним належним та допустимим доказом в розумінні вимог ст. 58-59 ЦПК України.

Також колегією суддів беруться до уваги ті обставини, що ОСОБА_3, заперечуючи проти позову та стверджуючи, що бажає зберегти шлюб, в судове засідання для розгляду її апеляційної скарги на рішення суду не з'явилася, власної адреси проживання суду не повідомила, усних та письмових пояснень з приводу спору не надала.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності відмови у задоволенні позову, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Судом також вірно вирішено питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко