Ухвала

іменем україни

01 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Маляренка А.В., Парінової І.К.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та їх виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 02 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, обґрунтовуючи вимоги тим, що на підставі договору дарування від 23 квітня 2009 року вона є власником будинку з господарськими спорудами та побудовами по АДРЕСА_1, у якому крім неї проживають також відповідачі. Посилаючись на те, що останні впродовж тривалого часу чинять їй перешкоди у здійсненні права власності, безпідставно звинувачують її у крадіжках, викликають органи міліції та погрожують фізичною розправою, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаним будинком, та виселити їх зі спірного будинку.

Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 19 грудня 2014 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 02 березня 2015 року рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 19 грудня 2014 року скасовано. Ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнано ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим будинком по АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 із житлового будинку по АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2116/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st214> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій у повній мірі не відповідають.

Встановлено, що відповідно до договору дарування від 23 квітня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Каланчацької державної нотаріальної контори за реєстраційним № 979, ОСОБА_7 подарував, а ОСОБА_3 прийняла в дар житловий будинок по АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 є рідною сестрою ОСОБА_3 та донькою колишнього власника будинку ОСОБА_7

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 як на правову підставу вирішення спору посилалася одночасно на ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 72 та 116 ЖК України.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції вважав, що позивачем не надано доказів на підставі яких ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 можна визнати такими, що втратили право користування будинком з підстав, передбачених ст. 116 ЖК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що у зв'язку з припиненням права власності попереднього власника на будинок відповідачі втратили право користування ним, а позивач, як новий власник будинку, має право вимоги на усунення перешкод у користуванні ним. При цьому її право на усунення перешкод у користуванні власністю чинним законодавством не поставлено в залежність від наявності або відсутності обставин, передбачених ст. 116 ЖК України.

Проте повністю з такими висновками судів погодитися не можна.

За положеннями ч. 1 ст. 11 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st11> суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 303 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2094/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1> ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом ст. 391 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843442/ed_2014_01_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 116 ЖК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_500/ed_2014_12_28/pravo1/KD0003.html?pravo=1>України передбачено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

У порушення ст. ст. 11, 16 ЦПК України суди попередніх інстанції не уточнили зміст позовних вимог ОСОБА_3, ураховуючи те, що підстави позову визначає позивач і такими є не норми матеріального права, а обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції мав з'ясувати, на які обставини посилалася ОСОБА_3, обґрунтовуючи вимоги про визнання ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування, а саме: чи у зв'язку зі зміною власника спірного житлового будинку, чи у зв'язку з відсутністю їх більше шести місяців без поважних причин у зазначеному будинку, чи у зв'язку із систематичним порушенням правил співжиття. З'ясування підстави позову має суттєве значення для встановлення судом дійсних правовідносин сторін і застосування належних норм матеріального права.

Поза увагою судів також залишилося те, що ст. 116 ЖК України не регулює спірні правовідносини, оскільки стосується підстав втрати права користування членами сім'ї власника житла. Сторони у справі не є членами однієї сім'ї.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повністю не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st340>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 19 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 02 березня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

А.В. Маляренко

І.К. Парінова