Справа № 357/2036/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

25 березня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Дмитренко А. М. ,

при секретарі - Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 26.12.2003 року на підставі договору купівлі-продажу вона придбала житловий будинок в АДРЕСА_1, зареєструвала право власності на будинок у визначеному законом порядку, з 2008 року в цьому будинку за її згодою зареєстрований відповідач, який фактично з дня прописки до цього часу в зазначеному будинку не проживає, реєстрація відповідача у даному будинку створює перешкоди для позивача в користуванні та розпорядженні нерухомим майном. А тому позивач просила суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 та примусово зняти його з реєстраційного обліку в цьому будинку.

В судовому засіданні представник позивача зменшила позовні вимоги та просила суд тільки визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1.

Відповідач до суду не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом оголошення в газеті «Час Київщини» за 20.03.2015 року, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без участі відповідача до суду не надходило, а тому за згодою представника позивача суд вважає за можливе на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України провести заочний розгляд даної справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 26.12.2003 року, який укладено між ОСОБА_3 /продавець/ та позивачем ОСОБА_1 /покупець/, остання є власником житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 житловою площею 41,10 кв.м, що стверджується копією зазначеного договору, який посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 951, копією витягу з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно Білоцерківського МБТІ від 05.01.2004 року.

Як вбачається зі змісту договору купівлі-продажу, вищевказаний житловий будинок належав продавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Трушківської сільської ради 04.09.1996 року, зареєстрованого в Білоцерківському МБТІ за № 443, книга № 2.

В судовому засіданні також встановлено, що в будинку по АДРЕСА_1 зареєстрований з 30.09.2008 року відповідач ОСОБА_2, що стверджується довідкою Трушківської сільської ради Білоцерківського району від 08.12.2014 року № 744.

З пояснень представника позивача слідує, що відповідач за вказаною вище адресою не проживає тривалий час з 2009 року, жодної участі в утриманні будинку не приймає, його реєстрація у вказаному вище житловому приміщення створює для позивача перешкоди щодо розпорядження та користування належним їй житлом.

Наведені обставини підтверджуються також довідкою Трушківської сільської ради Білоцерківського району від 17.03.2015 року № 82, з якої слідує, що ОСОБА_2 за місцем реєстрації в АДРЕСА_1 не проживає з 2009 року.

Згідно письмових підтверджень мешканців с. Трушки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, підписи яких засвідчено секретарем Трушківської сільської ради 17.03.2015 року, ОСОБА_2 не проживає АДРЕСА_1 з 2009 року по даний час.

За ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як встановлено судом, власником вказаного вище будинку є ОСОБА_1, її брат ОСОБА_2 - відповідач по справі, зареєстрований за вказаною вище адресою та набув права на користування цим житлом як член сім'ї власника житлового приміщення.

Крім того, право членів сім'ї власника житла на користування ним є похідним від прав самого власника на володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Як встановлено судом і вказано вище в рішенні, відповідач не проживає у будинку АДРЕСА_1 тривалий час з 2009 року, участі в утриманні цього нерухомого майна не приймає, будинок залишив добровільно.

Проаналізувавши всі надані докази по справі суд дійшов висновку, що відповідач дійсно втратив право на користування вказаним будинком.

А тому вимоги позивача щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, підлягають до задоволення.

Жодних доказів для спростування вищенаведених в рішенні висновків суду не було надано.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.317, 319, 391,405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст.10, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення воно може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Суддя А. М. Дмитренко