Справа № 369/191/14 Головуючий у І інстанції Усатов Д. Д.
Провадження № 22-ц/780/4082/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 09.07.2015
У Х В А Л А

іменем України

9 липня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів: Даценко Л.М.. ОСОБА_2,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на неправомірні дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби головного управління юстиції у м.Києві,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаною вище скаргою, яку мотивував тим, що постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС головного управління юстиції у м.Києві ОСОБА_4 відкрите виконавче провадження ВП № 35579990 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого 30 листопада 2012 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення із нього на користь ПАТ АБ «Експрес Банк» заборгованості в сумі 5050000 грн., 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Виконавчий лист видано судом після того, як рішення першої інстанції було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 1 жовтня 2012 року.

Вказував, що він подав касаційну скаргу і ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ примусове виконання рішення було зупинене до розгляду по суті касаційної скарги, у звязку з чим державний виконавець постановою від 16 січня 2013 року зупинив виконавче провадження. За наслідками розгляду його касаційної скарги Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ своєю ухвалою від 13 березня 2013 року скасував судові рішення і передав справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Однак, всупереч вимогам ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» головний державний виконавець не поновив виконавче провадження після 13 березня 2013 року, чим вчинив потиправні дії, а поновивши виконавче провадження лише 28 листопада 2013 року, не закрив його відповідно до положень ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», поскільки судове рішення, на підставі якого був виданий виконавчий документ, скасоване.

У звязку із наведеним просив визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві ОСОБА_4 щодо порушення ним ст.ст.39,49 Закону України «Про виконавче провадження» та зобовязати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві закрити виконавче провадження №35579990 на підставі ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2015 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задоволити його скаргу, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що суд не врахував, що на дату подання скарги виконавче провадженняВП № 35579990 діє, хоча судове рішення, на підставі якого був виданий виконавчий лист № 2-340/12 від 30 листопада 2012 року, скасоване, що свідчить про неправомірність дій державного виконавця.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.387 ЦПК України у разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державну виконавчу службу задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення були прийняті відповідно до вимог закону, в межах повноважень державного виконавця і права чи свободи заявника порушено не було, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Судом першої інстанції установлено, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві ОСОБА_4 відкрите виконавче провадження № 35579990 на підставі виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду № 2-340/12 від 30 листопада 2012 року про стягнення із ОСОБА_3 на користь ПАТ АКБ «Експрес Банк» заборгованості в розмірі 5050000 грн., судового збору в розмірі 1700,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн.

Також судом встановлено, що вказаний виконавчий документ знаходиться на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що головний державний виконавець Магда С.Г. в ході виконавчого провадження діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» і права та свободи заявника порушено не було.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду та вважає їх передчасними, поскільки має місце порушення норм процесуального права, а також неповне зясування обставин справи.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» згідно зі ст.26 ЦПК сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, бере участь в її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обовязків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги, як заінтересовані особи. Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими ст.386 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

Зі справи вбачається, що іншою стороною виконавчого провадження, а саме стягувачем, є ПАТ АКБ «Експрес Банк», який всупереч наведеним розясненням судом не був залучений до участі у справі як заінтересована особа, поскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про його права чи інтереси.

Згідно ст.385 ЦПК скаргу нарішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Відповідно до п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» встановлені ст.385 ЦПК України строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути розяснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Вирішуючи скаргу, суд не звернув уваги, що за змістом скарги заявник ОСОБА_3 оскаржує дії державного виконавця, вчинені останнім у березні та листопаді 2013 року, в той час, як скарга подана заявником у січні 2014 року. Отже суд не вирішив питання про те чи пропущено ОСОБА_3 строк оскарження, а якщо прорущено, то чи є поважні причини для його поновлення і які саме, а також чи бажає подати заявник відповідне клопотання.

Прийшовши до висновку про недоведеність порушення прав заявника, суд не врахував вимоги ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», яка вказує на необхідність закінчення виконавчого провадження у випадку скасування рішення суду, на підставі якого видано виконавчий документ. За змістом даної норми закон покладає на державного виконавця обовязок закінчити виконавче провадження у випадку скасування судового рішення, за яким виданий виконавчий документ, і саме на це посилається у скарзі ОСОБА_3 Отже у випадку наявності у державного виконавця документів, які б підтверджували скасування судового рішення, та невчинення ним дій передбачених законом щодо закриття виконавчого провадження доводи заявника слід вважати обгрунтованими.

Крім того, при вирішенні скарги має місце неповне зясування обставин справи, зокрема суд не зясував на якій стадії перебуває виконавче провадження № 35579990, не витребував відповідні відомості із відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві. В матерілах справи відсутні будь-які відомості та документи, які б давали можливість встановити дані обставини, в тому числі чи відкривалося виконавче провадження і чи перебувало воно на виконанні.

Суд першої інстанції, вирішуючи скаргу, не зясував чи надходила до державного виконавця ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2013 року, якою скасовано судове рішення, чи звертався ОСОБА_3 до державного виконавця із відповідною заявою про закінчення провадження та надавав копію такої ухвали. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про скасування Вищим судом судових рішень у справі. Дані обставина має важливе значення з огляду на необхідність висновків про правомірність дій чи бездіяльності державного виконавця.

Суд не уточнив вимог ОСОБА_3 з огляду на те, що останній фактично оскаржує бездіяльність державного виконавця, а не його дії.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення скарги.

Згідно п.3 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволитичастково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2015 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: