Справа № 755/7527/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого-судді: БАРТАЩУК Л.П.

при секретарі: Ізвольській С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Дніпровський районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з позовом до відповідача - ОСОБА_3, третя особа - Дніпровський районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачі є власниками квартири АДРЕСА_1, яка належить їм в рівних долях на праві спільної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 08.04.2008 року, виданим Дніпровською РДА, зареєстрованим в КМБТІ в реєстрову книгу за № 1245 від 17.05.2008 року.

З довідки від 13.03.2015 року, виданої ЖРЕО № 411, убачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: позивачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2 та відповідач - ОСОБА_3.

Як член сім»ї відповідачка була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1, але з 2011 р., тобто, з моменту укладення шлюбу по листопад 2014 року.

Відповідач не проживає в квартирі, жодного разу не з'являлась, що підтверджується актами про її не проживання за підписами сусідів, завірених начальником ЖРЕО № 411, своїх речей в квартирі не зберігає та витрати на утримання житла не несе.

З моменту добровільної зміни відповідачем свого місця проживання, позивачі неодноразово зверталась до неї з проханням знятися з реєстраційного обліку.

Факт не проживання відповідача підтверджується актами від 21.01.2015 року, 04.02.2015 року та 20.03.2015 року за підписами сусідів, засвідченими начальником ЖРЕО № 411, згідно яких ОСОБА_3 фактично не проживає з листопада 2011 року.

Відповідач, не заперечуючи проти зняття її з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_1, пояснила, що має спір з ОСОБА_4 з приводу спільно нажитого за період шлюбу майна, крім того, давно знялася б з реєстрації, проте, останній не повертає її одяг та предмети особистого вжитку.

Згодом, відповідач подала до суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність та визнає позов у повному обсязі.

Представник позивачів, підтримавши позовні вимоги, просив позов задовольнити.

Представник третьої особи Дніпровського районниого відділу Державної міграційної служби України в м. Києві в судові засідання не з'явився, однак, направив на адресу суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства України.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Позивачі є власниками квартири АДРЕСА_1, яка належить їм в рівних долях на праві спільної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 08.04.2008 року, виданим Дніпровською РДА, зареєстрованим в КМБТІ в реєстрову книгу за № 1245 від 17.05.2008 року.

З довідки з місця проживання сторін від 13.03.2015 р. убачається, що в квартирі № АДРЕСА_1, крім позивачів, зареєстрована, відповідач - ОСОБА_3 Стаття 405 Цивільного кодексу України передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Зібраними у справі доказами підтверджується факт не проживання відповідача з листопада 2011 року за адресою: АДРЕСА_1 (акти від 21.01.2015 року, 04.02.2015 року та 20.03.2015 року).

Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Постановою Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012р. визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов»язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону застосовуються до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов»язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред»явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Оскільки факт реєстрації відповідача порушує права позивачів, як власника квартири, на вільне розпорядження своєю власністю, наданими позивачами доказами підтверджується те, що відповідач добровільно виїхала з квартири, припинивши користування нею, витрат на житлово-комунальні послуги не несе, своїх речей в квартирі не зберігає, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно зі ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку.

Керуючись ст. 41, 47 Конституції України, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст. ст. 3, 11, 57-61, 208-210, 212-215, 218, 222, 223, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Дніпровський районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі - для відома.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів після оголошення рішення суду в судовому засіданні, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: