АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5120/15 Головуючий 1 інст.
Справа № 645/9939/14-ц ОСОБА_1
Категорія : право власності Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Пономаренко Ю.А., Кокоші В.В,

за участю секретаря Лашаковій Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 04 червня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Відкрите акціонерне товариство ОСОБА_6 «Надра», Фрунзенський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про визначення частки в спільній частковій власності та застосування переведення права власності в рахунок погашення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Відкрите акціонерне товариство ОСОБА_6 «Надра», Фрунзенський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про визначення частки в спільній частковій власності та застосування переведення права власності в рахунок погашення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 вказували, що на виконанні у Фрунзенському ВДВС ХМУЮ знаходиться виконавчий лист, виданий 21 липня 2010 року Фрунзенським районним судом м. Харкова по справі про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 коштів у сумі 151 500,00 грн., проте боржником вказане рішення не виконується. В результаті проведених державним виконавцем заходів було встановлено, що за місцем проживання боржника майно та кошти, на яке можливо звернути стягнення, відсутні. Разом з тим, ОСОБА_4 в період шлюбу з ОСОБА_5 О В. придбали квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_5, однак позивачі вважають, що 73/100 частки вказаної квартири належить особисто ОСОБА_4, оскільки згідно з договором купівлі-продажу цієї квартири, загальна її вартість складає 207 050 грн., та вона була придбана під час шлюбу за кошти, отримані ОСОБА_4 в сумі 151 500,00 грн. за договором дарування, який в подальшому визнаний недійсним у судовому порядку, та ці кошти стягнуті на користь позивачки ОСОБА_2, а також за кошти, отримані подружжям у банківській установі в сумі 55 550 грн.. Решта 27/100 частин квартири, на думку позивачів, є спільним сумісним майном подружжя, та кожному з них належить по 27/200 часток вказаної квартири. Позивачі вказують, що частка ОСОБА_4 не визначена, що ускладнює виконання рішення суду про стягнення з останньої грошової суми у розмірі 151 500,00 грн., та у звязку з тим, що боржник відмовляється повертати вказану суму грошових коштів, позивачі вважають, що вони мають право вимагати звернення стягнення на майно, яке їй належить на праві власності.

Тому, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.179 т.1), ОСОБА_2, ОСОБА_3 просили суд визначити, що частка ОСОБА_4 в спільній частковій власності на квартиру АДРЕСА_1 складає 73/100, та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 травня 2010 року, застосувати переведення права власності на ОСОБА_2, 73/100 частин квартири АДРЕСА_2.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_7 заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що грошові кошти, які ОСОБА_4 отримала в дар від ОСОБА_2, вона витратила не на купівлю квартири, а на погашення боргів, які у неї виникли внаслідок важких пологів. Крім того, представник стверджував, що позивачка ОСОБА_2 протидіє виконанню судового рішення, яким на її користь стягнуто грошові кошти в сумі 151 500 грн.. оскільки перераховану ОСОБА_4 у листопаді 2013 року та у березні 2014 року частину грошових коштів в загальній сумі 1 336,90 грн. вона отримала лише в березні 2015 року. Спірна квартира є предметом іпотеки за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_5 та ВАТ КБ «Надра», яке за законом має першочергове право на звернення стягнення на цю квартиру. Вказував, що позивачами невірно обрано спосіб захисту порушеного права. Вважає, що вимога позивачів про застосування переведення власності 73/100 частин спірної квартири на позивачку ОСОБА_2 призведе до порушення переважного права купівлі частки.

Представник третьої особи Фрунзенського ВДВС ХМУЮ у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовної вимоги позивачів про визначення частки відповідача ОСОБА_4 у спірній квартирі, посилаючись на те, що це надасть можливість виконавчій службі виконати судове рішення про стягнення з останньої заборгованості на користь ОСОБА_2. Щодо позовної вимоги про застосування переведення права власності на ОСОБА_2 на 73/100 частин спірної квартири, просила вирішити спір на розсуд суду.

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 04 червня 2015 року у задоволенні позовних вимогДрегваль Л.С., ОСОБА_3 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3 ставлять питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_2 у задоволенні позову про визначення частки та звернення стягнення на майно боржника; з ухваленням нового рішення, яким задовольнити вимоги позивачів.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявники посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначають, що частка боржниці ОСОБА_4 є невизначеною, що ускладнює виконання рішення суду про стягнення з останньої грошової суми; визначення частки передує виділенню частки з спільного сумісного майна; тому вважають свої вимоги доведеними та обґрунтованими, а посилання суду на відсутність правових норм,- невірними.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що предявлений позивачами позов не відповідає способу захисту цивільних прав, оскільки не доведено обставин, які б свідчили про порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів позивачів.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положенням ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 травня 2010 року частково задоволено позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення грошової суми та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 151500 грн., передані за договором дарування грошей від 14 березня 2007 року (а.с. 93-96).

З 28 жовтня 2013 року на виконанні у Фрунзенському ВДВС ХМУЮ знаходиться виконавчий лист, виданий 21 липня 2010 року Фрунзенським районним судом м. Харкова по справі про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 коштів у сумі 151 500,00 грн.

Сторонами не заперечується, що з часу відкриття виконавчого провадження на рахунок з обліку депозитних сум від боржника ОСОБА_4 надійшли грошові кошти в сумі 1 000 грн. - 13.11.2013 року, та 500 грн. - 31.03.2014 року, з яких стягнуто на користь держави 133,69 грн. виконавчого збору, та 1 336,93 грн. за розпорядженням державного виконавця від 30.10.2014 року перераховано на користь ОСОБА_2 на рахунок ХД УДППЗ «Укрпошта» (а.с. 124).

Матеріали справи свідчать, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з 03 березня 2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.8).

14 березня 2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9, р. №798, за яким ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_5В (за згоди ОСОБА_4О.), придбав у власність квартиру № 49 будинку № 116 по Салтівському шосе в м. Харкові за 207 050,00 грн. (а.с 7, 119).

14 березня 2007 року між ОСОБА_5 та ВАТ КБ «Надра» укладений кредитний договір № 6/4/20/2007/840-К/1114, згідно з яким ВАТ КБ «Надра» надав ОСОБА_5 цільовий кредит у сумі 15 000 доларів США строком до 12 березня 2027 року для проведення розрахунків по договору купівлі-продажу № 789 від 14 березня 2007 року, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_8, на підставі якого ОСОБА_5 придбав у власність нерухоме майно - квартиру № 49 будинку № 116 по Салтівському шосе в м. Харкові (а. с. 114-115). На забезпечення виконання кредитного зобовязання, 14 березня 2007 року між ОСОБА_5 та ВАТ КБ «Надра» укладений договір іпотеки №6/4/20/2007/980-1/1115, відповідно до якого ОСОБА_5, передав у іпотеку ВАТ КБ «Надра» належну йому на праві власності квартиру №49 будинку № 116 по Салтівському шосе в м. Харкові (а. с. 116-117).

14 березня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладений договір дарування грошей, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_10, р. №1426, згідно з яким ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_4 гроші у сумі 151 500 грн., який в подальшому визнаний недійсним рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17.02.2009 року у справі № 22-ц- 547/2009 за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 О В., 3-особи: ОСОБА_8, приватні нотаріуси Харківського МНО ОСОБА_10, ОСОБА_11, ВАТ КБ «Надра» про визнання недійсним договору дарування грошей, визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності на частину квартири (а.с. 9).

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.07.2014 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 30.09 2014 року, відмовлено у задоволенні подання державного виконавця Фрунзенського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_12 про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами та зобовязання здійснити реєстрацію.

Згідно з частиною 1 статті 73 СК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Відповідно до статті 371 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 ЦК України.

Положеннями статті 366 ЦК України визначено, що кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї.

Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом.

У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу.

У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Таким чином, закон надає кредитору право звернути стягнення на частку боржника у майні, що є у спільній частковій власності шляхом переведення на кредитора прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку тільки за наявності в сукупності таких юридичних фактів у наступній послідовності: 1)У боржника недостатньо іншого майна, на яке може бути звернено стягнення. 2)Якщо неможливо виділити частку боржника із спільного майна чи є заперечення інших співвласників проти цього, кредитор має право вимагати від боржника продажу його частки з направленням виторгу на погашення боргу. 3)За наявності всіх вищевказаних обставин, якщо боржник за вимогою кредитора відмовився продавати свою частку в спільному майні, або боржник продавав свою частку, але співвласники її не придбали, тільки тоді кредитор може перевести на себе права та обов'язки співвласника-боржника.

Наведений висновок підтверджується судовою практикою. Так, в ухвалі Верховного Суду України від 28.04.2010 року у справі № 6-6605св09 Верховний Суд України зазначив, що ст. 366 ЦК України чітко визначено перелік умов за дотримання яких кредитор має право вимагати переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з відсутності підстав для задоволення позовних вимог з урахуванням того, що вимог про виділ частки із спільного майна у натурі для звернення стягнення позивачами не заявлялись.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 04 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: