Справа № 441/2184/14 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/783/3593/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Фейір К.О.

без участі сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 23 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Відділу органу опіки та піклування Городоцької районної державної адміністрації Львівської області про визначення порядку побачення з малолітньою дочкою та визначення місця проживання дітей, зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Відділ органу опіки та піклування Городоцької районної державної адміністрації Львівської області про визначення місця проживання, -

встановила:

Оскарженим рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 23 березня 2015 року в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Відділу органу опіки та піклування Городоцької районної державної адміністрації Львівської області про визначення порядку побачення з малолітньою дочкою та визначення місця проживання дітей відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Відділ органу опіки та піклування Городоцької районної державної адміністрації Львівської області про визначення місця проживання задоволено частково.

Визначено місце проживання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_3, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду ухвалене з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права. Звертає увагу суду на той факт, що ним було надано докази в суді першої інстанції про те, що умови проживання, які надає мати дітям є недопустимими, що шкодять як фізичному здоров'ю, психіці, так і загальному розвитку дітей. Вказує, що ним було доведено в районному суді, що веде здоровий спосіб життя, спиртні напої та наркотичні засоби не вживає, у власності має два житлових будинки, земельну ділянку, господарство. Зазначає, що з невідомих для нього причин відповідачка почала перешкоджати бачитися йому з дітьми, не дозволяє дітям приходити до нього, спілкуватися з ним, застосовувала фізичну силу до дітей, моральний тиск.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у первісний позов задовольнити повністю, а у зустрічному відмовити.

Сторони в судове засідання не зявились і судова колегія вважає за необхідне у відповідності з вимогами ст.305 ЦПК України проводити розгляд справи у їх відсутності, т.я. вони належним чином повідомлені про час та місце судового засідання та у відповідності до вимог ст.197 ЦПК України розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами.

При цьому судова колегія у відповідності з вимогами ст.305 ЦПК України прийшла до висновку про відхилення повторного клопотання ОСОБА_2 щодо відкладення розгляду справи, оскільки не представлені докази поважності причин неможливості прибути в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та предявлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 25.08.2010 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Від шлюбу мають трьох дітей: син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6.

Між сторонами виник спір про визначення місця проживання дітей, свідченням чого є висновок органу опіки та піклування Жидачівської РДА від 17.08.2013 р., рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 26.12.2013 р., рішення апеляційного суду Львівської області від 18.06.2012 р.

На час розгляду справи в суді відповідачка залишила місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_7 і проживає в ІНФОРМАЦІЯ_8.

Відповідно до висновку Городоцької районної державної адміністрації від 27.11.2013 є можливим проживання малолітніх дітей з ОСОБА_3 в с.Вишня Городоцького району вул.Зеленогайська, 183, який згідно типового договору найму №11 від 11.11.2014 року вона наймає на постійно.

Крім того встановлено, що відповідно до характеристики Новострілищанської селищної ради ОСОБА_2 по місцю проживання характеризується посередньо, ні з ким не товаришує, зайнятий в особистому господарстві, постійно перебуває у різних судових процесах, як з приватними так і з посадовими особами, часто висуває безпідставні обвинувачення.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову районний суд виходив з того, що не має підстав для розлучення малолітніх дітей сім'ї ОСОБА_2, оскільки син ОСОБА_7 заявив про бажання проживати постійно з матір'ю, а щодо дочки ОСОБА_8 то позивач не надав жодного доказу про те, що відповідачка чинить перешкоди в спілкуванні з дитиною. Щодо сина ОСОБА_9, 16.01.2001 року районний суд вірно зазначив, що такий досяг чотирнадцятирічного віку і місце проживання він може визначити сам.

З такими висновками суду погоджується й судова колегія виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 160, частини 1 статті 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

За принципом 6 Декларації прав дитини прийнятою Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли наявні виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір'ю.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до положень ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як встановлено з висновку служби у справах дітей Городоцької РДА доцільніше залишити проживати дітей з матір'ю, вона належно виховує дітей, створила їм всі умови для навчання, працює, характеризується виключно з позитивної сторони.

Таким чином, не встановивши при ухваленні рішення виключних обставин, які б давали підстави дійти висновку про можливість розлучення дитини з матір'ю, суд дотримався вказаного принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року.

Доводи апелянта про те, що умови проживання, які надає мати дітям є недопустимими, такими, що шкодять фізичному здоров'ю, психіці так і загальному розвитку колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять про це переконливих доказів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому доходить висновку, що підстави для його скасування відсутні й апеляційну скаргу на оскаржуване рішення слід залишити без задоволення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст. 314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 23 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвали законної сили.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_10