Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/7869/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Щаслива О.В.
Провадження № 22-ц/778/3801/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Кримської О.М..,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Запорізької міської ради про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, визнання незаконним та скасування в частині рішення Запорізької міської ради, визнання недійсними свідоцтв про право власності на земельну ділянку, скасування реєстрації у державному реєстрі, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Запорізької міської ради про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, визнання незаконним та скасування в частині рішення Запорізької міської ради, визнання недійсними свідоцтв про право власності на земельну ділянку, скасування реєстрації у державному реєстрі.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок №38 по вул. Постовій в м. Запоріжжя.

Відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві приватної власності належить житловий будинок №36 по вул. Постовій в м. Запоріжжя по 31/50 та 19/50 частин відповідно.

Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів Запорізької області № 167 від 20 квітня 1989 року за житловим будинком № 38 по вул. Постовій в м. Запоріжжі закріплена земельна ділянка площею 600 кв.м та встановлені межі зовнішнього землекористування. Залишки земельної ділянки 250 кв.м., які створилися за рахунок вільної від забудови території - залишені в тимчасове користування співвласників.

До весни 2012 року спору щодо суміжного землекористування між сторонами не існувало, в 2009 році він не заперечував щодо приватизації відповідачами земельної ділянки відповідно до існуючої межі, про що поставив свій підпис під актом погодження меж землекористування.

З весни 2012 року відповідачами була порушена межа між земельними ділянками №№ 36,38 по вул. Постова в м. Запоріжжі. З зазначеного питання він звертався до відповідачів, а восени 2012 року звернувся з відповідною заявою до погоджувальної комісії Запорізької міської ради по Шевченківському району. За його зверненням було складено акт від 08 листопада 2012 року.

Під час розгляду справи йому стало відомо, що 14 березня 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали свідоцтва про право власності земельної ділянки.

Вважає, що відповідачі порушили норми землекористування, та на підставі зазначеного остаточно просив:

1) Визнати частково незаконним та скасувати рішення сорок третьої сесії шостого скликання Запорізької міської ради від 31.01.2014р. № 51/129 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості, затвердження розміру земельної ділянки та передачу у власність земельної ділянки № 36 по вул. Постова в м. Запоріжжі, кадастровий номер № :07:038:0060, ОСОБА_5 та ОСОБА_4

2) Визнати недійсними свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 19024951 від 14 березня 2014 року на 31/50 частину земельної ділянки, видане ОСОБА_4; свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 19024723 від 14 березня 2014 року на 19/50 частин земельної ділянки за адресою м. Запоріжжя, вул. Постова, буд. 36, видане ОСОБА_5.

3) Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на 31/50 частину земельної ділянки № 36 по вул. Постова в м. Запоріжжі, кадастровий номер № :07:038:0060, яка зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 19024951 від 14 березня 2014 року.

4) Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на 19/50 частин земельної ділянки № 36 по вул. Постова в м. Запоріжжі, кадастровий номер № :07:038:0060, яка зареєстрована за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 19024723 від 14 березня 2014 року.

5) Зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні ними житловим будинком та земельною ділянкою площею 600 кв. м. за адресою м. Запоріжжя, вул. Постова, № 38, шляхом перенесення паркану по межі суміжного землекористування в бік земельної ділянки № 36 по вул. Постова в м. Запоріжжі, відповідно до викопіювання Головного архітектора м. Запоріжжя від 23.02.1989р. №121.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2015 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив із того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).

За змістом ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а згідно із ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" .

Згідно з розясненнями пункту 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 належить право власності на будинок № 38 по вул. Постовій в м. Запоріжжі: 16/25 частин будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, 9/25 частин - на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння (а. с. 6-7).

Відповідачі є учасниками права спільної часткової власності на будинок № 36 по вул. Постовій в м. Запоріжжі, ОСОБА_5 є власником 19/50 частин будинку, а ОСОБА_4 належить право власності на 31/50 частину будинку (а. с. 168).

На підставі рішення сорок третьої сесії шостого скликання Запорізької міської ради № 51/129 від 31.01.2014 року відповідачі отримали свідоцтва про право власності на земельну ділянку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Постова, 36 (а. с. 38-41, 27-28).

Матеріали справи містять підписаний ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 акт погодження меж землекористування землекористувачами суміжних земельних ділянок (а.с.34).

Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, позивач посилався на ті обставини, що за будинком №38 по вул. Постовій в м. Запоріжжі, який належить позивачу, закріплено земельну ділянку площею 600 кв.м, встановлені межі зовнішнього землекористування та 250 кв.м знаходяться в тимчасовому користуванні.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 107 ЗК України передбачено, що основою для встановлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Відповідно до наведених в Законі України «Про Державний земельний кадастр» термінів, Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно зі ст. 15 Закону України "Про Державний земельний кадастр", до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив'язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об'єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вирішуючи вимоги про перенесення меж земельної ділянки як способу захисту права користування земельною ділянкою, суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки матеріали справи не містять, та позивачем не надано доказів оформленого та зареєстрованого позивачем речового права на земельну ділянку.

Довід апеляційної скарги, який полягає в тому, що суд безпідставно не врахував надані позивачем докази: висновок будівельно-технічного дослідження від 31 липня 2013 року (а.с.190-1297) та акт обстеження земельних ділянок №36,38 по вул. Постовій в м. Запоріжжі колегія суддів вважає неприйнятним з наступних підстав.

Суд першої інстанції надав оцінку висновку будівельно-технічного дослідження від 31 липня 2013 року про зменшення площі земельної ділянки під будинком №38 по вул. Постовій в м. Запоріжжі на 17 квадратних метрів порівняно з 1989 роком, правомірно зазначивши, що матеріали справи не містять доказів того, що таке зменшення відбулося саме за рахунок земельної ділянки відповідачів.

Проте зміст акту обстеження земельних ділянок № 36 і № 38 по вул. Постовій в м. Запоріжжі від 08.11.2012 року, на який посилається позивач в якості доказу порушення межі відповідачами (а.с.17), свідчить про незмінність місцеположення паркану, оскільки в акті зазначено, що паркан між ділянками являє собою іржаву металеву сітку та зберігає на собі прикмети тривалого використання.

Крім того, в акті від 08.11.2012 року комісія вказує, що паркан розташований по межі між земельними ділянками №36 та 38 по вул. Постовій, частково похилений в бік земельній ділянки № 38 по вул. Постовій, рекомендує відновити паркан, але не встановлює факт порушення меж землекористувачами.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно зясовані обставини справи, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права при розгляді спору не порушені, застосовані правильно, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарг висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307,308,313,314,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: