пр. № 2/759/14/15
ун. № 2608/2829/12
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Морозова М.О.

при секретарях Олешко В.В., Намазовій Г.Л., Прохоренко К.М., Захарчук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Толстікова Олеся Миколаївна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Левченко Валентина Миколаївна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновал Зулейха Фаатівна про визнання недійсними заповітів, договору дарування, визнання права власності на ? частину квартири,

в с т а н о в и в :

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до суду позов до ОСОБА_3 про визнання недійсними: договору дарування ? частини квартири АДРЕСА_1, заповіту від 9.04.2001 р., складеного ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_8, заповіту від 14.06.2004 р., складеного ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_8 та ОСОБА_9, визнання за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Під час розгляду справи в судовому засіданні позивач по справі заявила клопотання, підтримане її представником, про призначення по справі повторної посмертної судово-психіатричної експертизидля визначення психічного стану ОСОБА_7 на період з 2000 р., а також в момент підписання заповіту від 9.04.2001 р., заповіту від 14.06.2004 р. та договору дарування від 1.11.2007 р., мотивуючи тим, що ОСОБА_7 під час підписання заповітів та договору дарування не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. На вирішення експертизи просить поставити такі питання:

- якими психічними захворюваннями страждав ОСОБА_7 з 2000 р. та станом на 9.04.2001 р., станом на 14.06.2004 р. та станом на 1.11.2007 р.?

- чи змінювався психічний стан ОСОБА_7 за період з 2000 р. по квітень 2001 р., з квітня 2001 р. по червень 2004 р. та в період з червня 2004 р. по листопад 2007 р., у зв'язку з його захворюванням, віком та вживанням психотропних, обезболюючих та інших ліків?

- чи міг ОСОБА_7 в повній мірі розуміти значенням своїх дій та їх наслідків, та керувати своїми діями з 2000 р. та в період підписання заповіту від 9.04.2001 р., заповіту від 14.06.2004 р. та договору дарування від 1.11.2007 р., з урахуванням його віку, стану здоров'я та вживання психотропних, обезболюючих та інших ліків?

- чи гальмували свідомість та волю ОСОБА_7 перебіг його захворювання, вік, надмірне вживання психотропних, обезболюючих та інших ліків?

- чи могли такі захворювання ОСОБА_7, як хвороба Паркінсона (кінетікоригідна форма), астено-вегетативний синдром з інтелектуально-мнестичним порушеннями, дисциркулярну енцефалопатією 11 ст. вираженості, цукровий діабет 11 ст., інсулінозалежну форму, діабетичну ангіопатію нижних кінцівок 11 ст., ішемічну хворобу міокарда, поширений остеохондроз, ДОА-деформуючий остеаброз з больовим синдромом тощо стати причиною зміни його психічного стану, та вплинути на волю та волевиявлення з 2000 р. та в період підписання заповіту від 9.04.2001 р., заповіту від 14.06.2004 р. та договору дарування від 1.11.2007 р?

- чи здатний був ОСОБА_7 з урахуванням визначених обставин, усвідомлювати-і в якій мірі-фактичний зміст дій та їх наслідків, починаючи з 2000 р. та в період підписання заповіту від 9.04.2001 р., заповіту від 14.06.2004 р. та договору дарування від 1.11.2007 р.?

При цьому, мотивує своє клопотання тим, що висновки додаткової судово-психіатричної експертизи №147 від 25.02.2015 р., яка проводилась по ухвалі суду від 03.02.2015 р., механістично переписані з висновків первинної експертизи, яка була визнана судом такою, що проведена неповно і поверхнево, бо експертами експертної установи додаткові матеріали (показання свідків, медичні картки, історії хвороби, інші медичні документи) фактично не були проаналізовані, об'єктивно співставлені та спростовані й заперечуються лише шаблонними фразами, що «вони не знайшли свого підтвердження у вищенаведених даних» чи «суперечать вищенаведеним даним», хоча об'єктивних даних, які заперечують ці обставини, у висновку не має.

В зв'язку з заявленим клопотанням суд вислухав думку представників відповідача, які заперечують проти призначення експертизи, й прийшов до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню.

При цьому, суд виходить з того, що для проведення додаткової судово-психіатричної експертизи судом були надати всі матеріали, які необхідні для повноти проведення експертизи, а саме роздруківку судових засідань в зв'язку з необхідністю дослідження свідчень свідків, медичні картки та історії хвороб ОСОБА_7 з лікарняних установ, що потім були об'єктом дослідження експертів й відображені у висновку.

Згідно ст. 12 Закону України «Про судову експертизу» експерт зобов'язаний провести повне дослідження і дати обгрунтований та об'єктивний письмовий висновок.

Згідно ч.1 ст. 150 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Як роз'яснено у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» №8 від 30.05.1997 р., повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов'язані з його недостатньою обгрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав обвинуваченого чи інших осіб.

Подавач позову оспорює заповіти, договір дарування частини квартири, вчинених від імені ОСОБА_7, на підставі норм Цивільного кодексу України з тих підстав, що ОСОБА_7 в 2000 р. та в момент укладення заповітів, договору дарування перебував у такому психічному стані здоров'я, коли не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. В матеріалах справи є медичні документи, пов'язані з загальним і психічним станом здоров'я ОСОБА_7, який неодноразово отримував медичну допомогу, лікувався стаціонарно у лікарнях.

Як зазначено в п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р. №9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила ст. 255 Цивільного кодексу поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Не погоджуючись з клопотанням про призначення по справі повторної експертизи, суд виходить з того, що на даній стадії розгляду цивільної справи відсутні такі дані, що викликали б сумніви у правильності висновку експертів, що пов'язані з його недостатньою обгрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. У сторін по справі може бути різне ставлення до висновку експертів на предмет його об'єктивності та правильності, й такому висновку саме суд повинен дати відповідну оцінку при вирішенні спору по суті, нарівні з іншими доказами по справі. Судом процесуально на даній стадії розгляду справи висновок додаткової судово-психіатричної експертизи ще не досліджувався, а тому наперед давати йому оцінку на предмет необґрунтованості, незаконності, як то стверджує подавач клопотання, не має підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 143, 144, 150, 209, 210 ЦПК України, суд-

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні клопотання про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя