Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2015 року м. Попасна Попаснянський районний суд Луганської області у складі:

головуючої судді Лизенко І.В.,

при секретарі Жиляковій Л.М.,

за участі позивача ОСОБА_1,

відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 20.08.1997 року. Відповідачка зареєстрована та проживала у квартирі, так як перебували у шлюбі. З часу припинення шлюбних відносин, з грудня 2013 року, відповідачка не проживає у квартирі. ЇЇ майно та документи у квартирі відсутні. Шлюб між ними розірвано рішенням суду від 26.06.2014 року. Добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідачка не бажає. Посилаючись на ст.71, 72 ЖК України, позивач просив суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_2.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеному у позові, доповнивши, що відповідачка була зареєстрована у належній йому квартирі у 2003 році як член сімї, так як перебували у фактичних шлюбних стосунках, а пізніше зареєстрували шлюб. У грудні 2013 року відповідачка добровільно виселилась з квартири, створивши нову сімю. У квартирі залишився деякий посуд відповідачки, але особистих речей немає. Відповідачка мала ключі від квартири та добровільно віддала їх у липні 2014 року. Відповідачка не зверталася з приводу вселення у квартиру. Він неодноразово протягом 2014 року та до квітня 2015 року просив її знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою, але відповідачка категорично відмовлялась, висуваючи умови щодо поділу спільного майна. У травні 2015 року відповідачка повідомила, що сплатила державне мито за зняття з реєстрації, але зараз він їй не довіряє, тому не дав домову книгу. Він дійсно наприкінці літа 2014 року змінив замки на вхідних дверях квартири, оскільки відповідачка погрожувала йому, що винесе з квартири все майно. Наміру проживати у квартирі відповідачка не висловлювала.

Відповідачка у судовому засіданні позов визнала частково, пояснивши, що перебувала з позивачем у зареєстрованому шлюбі, зареєстрована та проживала у належній йому квартирі АДРЕСА_1. У грудні 2013 року, забравши особисті речі, пішла з квартири через сварку. До квітня-травня 2014 року вона мала ключі від вхідних дверей квартири, приходила до квартири забрати деякі речі. Вселятись не намагалась. Приблизно у квітні 2014 року позивач змінив замки на вхідних дверях у квартиру. У липні 2014 року, створивши нову сімю, вона переїхала жити до співмешканця, та повернула позивачу ключі. Ключі повернула через те, що замки були змінені. У квартирі залишилась належна їй побутова техніка та інше спільне майно, з приводу поділу якого є спір. Після звернення позивача до суду з метою уникнення сварок мала намір звернутись до органів УДМС з приводу зняття з реєстрації, сплатила державне мито, але через те, що позивач не надав домову книгу, заяву не подала.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини.

Квартира АДРЕСА_1 належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 20.08.1997 року, що підтверджується копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 29.10.2008 року (а.с.9).

Відповідачка зареєстрована та проживала у квартирі з 25 червня 2003 року у якості члена сімї власника, що підтверджується копією запису з домової книги (а.с.8) та визнано сторонами.

Шлюб між сторонами розірвано 8 липня 2014 року рішенням Попаснянського районного суду від 26.06.2014 року (а.с.11).

Відповідачка не мешкає у зазначеній квартирі з грудня 2013 року, тобто понад один рік, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 27.04.2015 року (а.с.10) та визнано сторонами.

Задовольняючи позов, суд виходить з наступного.

Підставами позову є відсутність відповідачки за місцем реєстрації без поважних причин.

В межах заявлених позовних вимог та підстав позову суд зазначає, що правовідносини між сторонами регулюються ст. 405 ЦК України, а не ст. 71, 72 ЖК УРСР, оскільки нормами ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР врегульовано відносини щодо державного чи комунального житла.

Спірна квартира є обєктом приватної власності, відповідачка вселилась та зареєстрована у квартирі як член сімї позивача, інші домовленості між позивачем та відповідачкою щодо користування житлом відсутні, а тому до даних правовідносин належить застосовувати ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє осіб права користування займаним приміщенням.

Відповідачкою не надано суду доказів на підтвердження поважності причин не проживання у спірній квартирі.

З показань обох сторін вбачається, що відповідачка у грудні 2013 року добровільно залишила житло через сварку та припинення подружніх стосунків, забравши всі особисті речі. Протягом грудня 2013 року травня 2014 року, маючи ключі від вхідних дверей квартири, відповідачка у будь-який зручний для неї час приходила до квартири та забирала належні їй речі. Вселятися до квартири відповідачка не намагалась.

Факт заміни позивачем замків на вхідних дверях у квартиру у травні-липні 2014 року суд не розцінює як перешкоджання відповідачці у здійсненні права користування квартирою, оскільки ця дія обумовлена лише наявністю майнового спору між сторонами, що підтверджено показаннями обох сторін.

Враховуючи, що відповідачка виявила бажання знятися з реєстраційного обліку вже після звернення позивача до суду, однак у судовому засіданні позов визнала частково, суд вважає наявним спір між сторонами на час судового розгляду.

Зазначене дає підстави вважати, що відповідачка втратила інтерес до житлового приміщення у спірній квартирі як до місця постійного проживання, що свідчить про неповажність причин її відсутності за місцем реєстрації.

Будь-яких інших доказів на підтвердження наявності поважних причин непроживання у квартирі відповідачка не надала.

Оскільки між позивачем та відповідачкою відсутні інші домовленості щодо користування житлом, враховуючи, що у судовому засіданні підтверджено факт відсутності відповідачки у квартирі понад один рік, не надано доказів щодо наявності поважних причин такої відсутності, суд доходить висновку про наявність передбачених підстав для визнання відповідачки такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням.

Відповідно до ст.88 ЦПК України у звязку із задоволенням позову з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним частково судовий збір у сумі 121,80 грн., та на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 121,80 грн.

На підставі викладеного та ст. 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору у сумі 121 (сто двадцять одна) гривня 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 121 (сто двадцять одна) гривня 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Попаснянський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, або у разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не скасоване.

Суддя: І.В. Лизенко