АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/2301/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1922/15Головуючий у 1-й інстанції Водолага А. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк"

на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 27 квітня 2015 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором № PLCRG 6 від 20.02.2008 року у розмірі 62 5574, 44 грн., що складається з: заборгованості за кредитом - 117 168, 10 гривень; заборгованості по процентах за користування кредитом 213 637, 14 гривень; пені - 237 898, 80 гривень; штрафних санкцій - 56 870,40 гривень, а також судові витрати по справі.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 27 квітня 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк»просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Посилається на те, що при ухваленні рішення судом дана неправильна оцінка встановленим обставинам справи, порушені норми матеріального та процесуального права. Зокрема наголошує на тому, що сторони досягли згоди та уклали кредитний договір, в якому передбачили, що термін дії договору припиняється в момент виконання зобовязань сторонами, а відтак досягнення домовленості вважається таким, що настало в момент підписання кредитного договору сторонами. Таким чином, вважає, що строк позовної давності при зверненні ПАТ КБ «Приватбанк» до суду не пропущений.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи ПАТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позову, суд першої інстанції, врахувавши вимоги ст. ст. 260, 261 ЦК України, виходив з того, що позивач ще у 2009 році дізнавшись про порушення боржником графіка погашення платежів та виникнення заборгованості за кредитним договором, використав своє, передбачене ч.2 ст.1050 ЦК України, право на односторонню зміну умов кредитного договору, предявивши до відповідача позов до Полтавського районного суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому на час звернення до суду (26.12.2014 року) з позовом про стягнення заборгованості (пройшло більше 3 років) сплив строк позовної давності, про застосування якого прохав відповідач.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Разом зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів в розмірі 1522, 86 грн.), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 лютого 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір № PLCRG 6, строком дії до12 лютого 2033 року, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 117 412, 50 гривень на придбання квартири № 2 за адресою вул. Центральна 8 с. Біологічне Полтавського району Полтавської області.

В забезпечення боргових зобовязань між відповідачем і позивачем 20 лютого 2008 року було укладено договір іпотеки № PLCRG 6, предметом якого стала придбана ним квартира.

В результаті неналежного виконання ОСОБА_4 взятих на себе, відповідно умов кредитного договору обовязків, станом на 10 серпня 2009 року в останнього виникла заборгованість у сумі 149 395, 09 гривень.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 24 грудня 2009 року по справі № 2-1778/2009р. було звернуто стягнення на предмет іпотеки і додатковим рішенням по даній справі від 19 березня 2010 року відповідача було виселено з належної йому квартири.

Далі, судом встановлено, що після задоволення таких заявлених позовних вимог Полтавським районним судом Полтавської області, позивач не повідомляв відповідачу про проведену ним оцінку вилученого іпотечного майна, його реалізацію і умови реалізації, про наявність боргу по кредитному договору після реалізації іпотечного майна.

Згідно матеріалів справи, іпотечне майно було реалізоване тільки 24 вересня 2014 року і позивач не надав суду на його вимогу документів по оцінці і ринковій вартості майна, як на час його відчуження, так і на час реалізації квартири, а надав тільки договір купівлі - продажу іпотечного майна від 24 вересня 2014 року (а.с.65).

В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач повідомляв відповідача про наявність боргу по кредитному договору після задоволення його позовних вимог Полтавським районним судом, тобто з 2009 року. Згідно матеріалів справи, позивачем нараховувалась заборгованість на всю суму кредиту і після вилучення іпотечного майна (а.с.4-6).

Отже, продовжуючи нарахування відсотків та звернувшись до суду із позовом про стягнення вже збільшеної суми заборгованості в термін понад 3 років, банк звернувся до суду вже з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до положень ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В зв'язку з тим, що умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України ).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України ).

Згідно ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Оскільки в період з вересня 2009 року по час звернення до суду боржник, будь-яких самостійних дій, направлених на погашення заборгованості по кредиту не вчиняв, а позивач не звертався до суду про стягнення заборгованості у строк, що перевищує загальний та спеціальний строк позовної давності з моменту настання зобов'язання сплатити кожний черговий платіж, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для застосування строку позовної давності до вказаних кредитних правовідносин.

Враховуючи вказані обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для застосування строку позовної давності відповідно до вимог ст. 267 ЦК України.

Положеннями ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки в матеріалах цивільної справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження пропущення позовної давності з поважних причин чи доказів підтверджуючих переривання перебігу позовної давності.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з додержанням вимог закону, підстав для його зміни або скасування, передбачених ст. 309 ЦПК України, за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відхилити.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 27 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_2 /підпис/ ОСОБА_3

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області ________________ ОСОБА_1