Провадження № 2/752/275/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02.06.2015 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Овдій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання,-

в с т а н о в и в:

13.08.2013 р. до суду звернулась ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, укладеного 13.03.2010 р. між нею та ОСОБА_2 та визнання за позивачем права власності на кв. АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони у справі познайомились під час лікування позивача в лікарні для вчених НАН України , де відповідач запропонувала свої послуги по догляду за умови підписання Договору довічного утримання, який був укладений між сторонами 13.03.2010 р.

Позивач посилалась на те, що з початку 2011 р. відповідач не виконувала свої зобов»язання за договором, не відвідувала її, не забезпечувала регулярно харчуванням, не надавала допомоги у разі погіршення стану здоров»я, не ходила на прогулянки, не прибирала в квартирі, не проводила поточний ремонт житла, з часом в квартирі стали пропадати особисті речі позивача.

Позивач зазначила, що відповідач на підставі довіреності користувалась її ощадною книжкою , знімала гроші, які потім витрачала на особисті потреби.

В зв»язку з погіршенням стану здоров»я і потребою у постійному догляді позивач з 10.11.2011 р. стала на облік до Територіального центру соціального обслуговування і захисту одиноких пенсіонерів.

04.07.2013 р. на адресу відповідача була направлена пропозиція щодо розірвання Договору довічного утримання.

14.07.2013 р. на позивача з боку відповідача був вчинений напад і застосовано фізичне насилля, а 07.08.2013 р. невідома особа намагалась увірватись до квартири.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не бажає розірвати Договір довічного утримання він повинен бути розірваний в судовому порядку в зв»язку з невиконанням його умов.

До вирішення справи по суті, ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_3 померла.

За заявою ОСОБА_1 суд залучив її до участі у справі в якості правонаступника після смерті ОСОБА_3

В ході судового розгляду позивач та її представники підтримали позовні вимоги та обґрунтування позову в повному обсязі та просили суд позов задовольнити, посилаючись на те, що відповідач належним чином з 2011 р. не виконувала зобов»язання за Договором довічного утримання, не здійснювала догляд за ОСОБА_3, якого вона потребувала за станом здоров»я, не забезпечувала її харчуванням, не здійснювала лікування, не прибирала в квартирі, не проводила поточного ремонту, не відвідувала відповідно до умов Договору, не здійснювала з нею прогулянки, не прала. В зв»язку з невиконанням умов Договору довічного утримання позивач та її представники просили Договір розірвати.

Відповідач та її представник заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що умови Договору довічного утримання виконувались належним чином, ОСОБА_2 здійснювала догляд за ОСОБА_3 до червня 2013 р., оскільки ОСОБА_1 вивезла останню з місця постійного проживання, в зв»язку з чим відповідач звернулась до органів внутрішніх справ. Відповідач зазначила, що забезпечувала ОСОБА_3 продуктами харчування, на її замовлення готувала їжу, здійснювала вологе прибирання, купувала ліки, при необхідності доставляла її до лікарні. В 2011 р. ОСОБА_3 була проведена операція по видаленню катаракти, проведення якої та подальше лікування було нею оплачено. Щодо невиконання зобов»язань про проведення поточного ремонту відповідач зазначила, що ОСОБА_3 заперечувала проти проведення будь-якого ремонту та зміну усталеного способу життя.

Відповідач та її представник пояснили, що з червня 2013 року ОСОБА_1 повністю обмежила спілкування з ОСОБА_3 не лише відповідача, а і її знайомих, з якими вона підтримувала тривалі стосунки, кошти, які переводились на її рахунок з метою виконання Договору, повертались без вручення.

Також відповідач зазначила, що Договір довічного утримання був укладений саме з ініціативи ОСОБА_3, яка самостійно визначала його умови. Деякий час вона доглядала за нею без укладення Договору.

Про обставини виконання умов Договору вона, не надаючи розписки, здійснювала відповідні записи в окремому зошиті, який залишався в квартирі за місцем проживання ОСОБА_3, а потім зник.

Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Судом встановлено, що 13.03.2010 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено Договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Другої київської нотаріальної контори Ткач О.А.

Відповідно до п.6 зазначеного Договору ОСОБА_2 зобов»язалась в межах матеріального забезпечення, яке становить розмір місячної пенсії 1200 гривень, з індексацією, довічно утримувати ОСОБА_3, надаючи їй комплекс послуг, зберегти її право пожиттєвого безкоштовного проживання у кв. АДРЕСА_1, без права постановки на реєстраційний облік та проживання в ній сторонніх осіб, своєчасно вносити квартирну плату, згідно розрахункової книжки ЖЕКу, за рахунок суми матеріального забезпечення і в межах її вартості, за замовленням ОСОБА_3, зобов»язалась забезпечувати її необхідним харчуванням, купувати і безоплатно доставляти до місця її проживання продукти харчування, одяг, медикаменти, забезпечити надання побутових послуг. Про прийняття таких речей або послуг, в рахунок вартості матеріального забезпечення, ОСОБА_3 повинна була надавати відповідну розписку.

Також відповідач зобов»язалась раз на тиждень проводити вологе прибирання в квартирі, прати та прасувати її білизну.

При необхідності, по проханню ОСОБА_3, ходити з нею на прогулянку, проводити по мірі необхідності поточний ремонт житла.

В силу положень п.6.7 Договору відповідач повинна була в разі захворювання ОСОБА_3 госпіталізувати її, відвідувати її в лікарні, а після одужання доставити додому з лікарні, при захворюванні, не потребуючого госпіталізації, надавати їй допомогу в домашніх умовах та забезпечити достатній догляд.

Відповідач зобов»язалась у відповідні дні протягом тижня відвідувати ОСОБА_3 крім суботи та неділі, але не менше двох разів на тиждень за виключенням хвороби ОСОБА_3, необхідності невідкладної допомоги або безперервного догляду.

У разі смерті відповідач зобов»язалась поховати ОСОБА_3 у с.Зеленче Хмельницької області.

ОСОБА_3, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання ОСОБА_1 і в подальшому була кремована.

26.06.2013 р., 02.07.2013 р. ОСОБА_2 звернулась до Голосіївського РУ ГУ МВС України у м.Києві з заявами щодо примусового обмеження спілкування з ОСОБА_3 з боку ОСОБА_1 та не допуску її до підопічної, а також можливого здійснення впливу на ОСОБА_3 з врахуванням її психічного стану.

23.07.2013 р. ОСОБА_2 звернулась до Прокуратури Голосіївського району м.Києва щодо відсутності ОСОБА_3 за місцем постійного проживання та можливого здійснення на неї впливу з боку ОСОБА_1, яка обмежила їх спілкування.

26.07.2013 р. ОСОБА_3 було складено заповіт, відповідно до умов якого на випадок смерті вона заповідала все своє майно ОСОБА_1

03.09.2013 р. відповідно до Акту МСЕК ОСОБА_3 була надана 2 група інвалідності.

Звертаючись до суду позивач посилалась на те, що відповідач не виконувала свої зобов»язання за Договором довічного утримання, починаючи з січня 2011 року.

В ході судового розгляду було встановлено, що за спірний період з січня 2011 року по червень 2013 р. плата за надані комунальні послуги здійснювалась відповідачем регулярно, що підтверджується наданими квитанціями. Квитанції про оплату комунальних послуг знаходяться у відповідача.

В зв»язку із зверненням ОСОБА_3 до суду представникам КП «ЖЕО-107 Голосіївського району» квитанції на оплату комунальних послуг ОСОБА_2 не видавались.

На підтвердження виконання зобов»язань, визначених в п.6.3 Договору довічного утримання, щодо забезпечення ОСОБА_3 продуктами харчування, одягом, медикаментами та забезпечення надання побутових послуг в межах матеріального забезпечення в розмірі 1200 гривень на місяць, відповідачем надані відповідні чеки про здійснення витрат на зазначені цілі, з яких вбачається, що всього в 2010 р. були здійснені витрати на суму 13068,97 гривень, в 2011 р. здійснено витрати на суму 13352,83 гривні, в 2012 р. здійснено витрати на загальну суму 11673,05 гривень, в 2013 році здійснено витрати на суму 5586,42 гривні.

Частина продуктів купувалась відповідачем на базарі за проханням ОСОБА_3, в зв»язку з чим зазначені витрати не можуть бути підтверджені.

В січні 2011 р. відповідач здійснила оплату витрат на проведення хірургічної операції в Клініці «Аілаз» в сумі 7000 гривень.

Доказами на підтвердження виконання ОСОБА_2 своїх зобов»язань за Договором в частині приготування для ОСОБА_3 є як пояснення відповідача, так і покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, які відвідували ОСОБА_3 вдома і бачили приготовлену їжу в холодильнику, яка знаходилась в контейнерах.

Також позивач посилається на те, що відповідач не виконує свої зобов»язання по проведенню поточного ремонту квартири.

Однак, в ході судового розгляду як сама відповідач, так і свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, які були близькими знайомими ОСОБА_3, пояснили, що остання не хотіла проводити ремонт і змінювати свій спосіб життя. В своїх звичках вона була консервативна і не дозволяла без її дозволу змінювати усталений спосіб життя.

В ході судового розгляду позивач ОСОБА_1 посилалась на те, що за станом здоров»я ОСОБА_3 потребувала постійного лікування і догляду і знаходилась у важкому стані, не могла себе обслуговувати.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 перебувала на лікуванні в лікарні для вчених з 12.01.2010 р. по 02.02.2010 р., з 26.07.2010 р. по 17.08.2010 р., з 11.05.2011 р. по 14.06.2011 р.

18.01.2011 р. ОСОБА_3 проведено оперативне лікування катаракти в Інституті лазерної хірургії «Аілаз»,

Відповідно до довідки № 591 від 11.09.2013 р. поліклініки № 2 Солом»янського району м.Києва для ОСОБА_3 було здійснено 24 виклики невідкладної медичної допомоги: 03.06.2010 р., 30.06.2010 р., 01.09.2010 р., 11.11.2010 р., 13.06.2010 р.. 16.06.2011 р., 17.06.2011 р., 18.06.2011 р., 14.07.2011 р., 21.07.2011 р., 19.08.2011 р., 23.09.2011 р., 12.11.2011 р., 27.12.2011 р., 07.04.2012 р., 26.04.2012 р., 27.05.2012 р., 13.07.2012 р, 21.08.2012 р., 06.10.2012 р., 08.10.2012 р., 21.10.2012 р., 23.02.2013 р., 27.04.2013 р.

Згідно з даними відомостями за результатами виклику і обстеження ОСОБА_3 не потребувала госпіталізації.

В амбулаторній карті хворого, наданій поліклінікою № 2 Солом»янського району, де ОСОБА_3 перебувала на обліку, за результатами обстеження терапевтом 15.04.2013 р., 10.06.2013 р. будь-яких рекомендацій щодо необхідності госпіталізації або необхідності направлення для комісійного обстеження для встановлення групи інвалідності за станом здоров»я, не міститься.

Зазначені обставини спростовують посилання позивача на те, що ОСОБА_3 перебувала у тяжкому стані і потребувала постійного лікування.

Висновок районної лікарні Солом»янського району щодо непридатності ОСОБА_3 до самообслуговування, наявності потреби у сторонньому догляді та вираженому зниженні інтелектуально-мнестичних функцій, наданий 05.07.2013 р., коли ОСОБА_3 проживала з ОСОБА_1 і знаходилась під її наглядом.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 перебувала на надомному обслуговуванні у відділенні соціальної допомоги вдома № 3 Територіального центру соціального обслуговування Голосіївського району у м.Києва з 10.11.2011 р. по 26.06.2013 р. і була знята за заявою ОСОБА_1

Інформації щодо наявності звернень соціальних працівників про необхідність госпіталізації ОСОБА_3 за станом здоров»я або її проживання в непридатних умовах матеріали справи не містять.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_3 самостійно купувала собі продукти харчування, ліки, вирішувала побутові проблеми, на підтвердження чого в якості доказу були надані довідки Аптеки № 1, та директора магазину, не свідчать про неналежне виконання умов Договору довічного утримання з боку ОСОБА_2

Крім того, відповідач ОСОБА_2 не заперечувала, що ОСОБА_3 могла самостійно ходити до магазину та купувати собі деякі продукти, що свідчить про те, що вона не була в безпорадному стані.

Посилання позивача на те, що позивач жила за рахунок своєї пенсії, а відповідач користувалась зазначеними коштами, які вона могла отримувати на підставі довіреності, спростовуються випискою з пенсійного рахунку від 02.07.2013 р. з якого вбачається, що за період з 05.10.2010 р. по липень 2013 р., грошові кошти, які надходили на пенсійний рахунок ОСОБА_3 з жовтня 2010 р. по червень 2011 р., з липня по листопад 2011 р. з грудня 2011 р. по червень 2012 р. з липня 2012 р. по квітень 2013 р. і в період травень -26.06.2013 р. не знімались.

Згідно з ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Тобто, підстава для розірвання договору пов`язана з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором довічного утримання. При цьому, для притягнення набувача до відповідальності необхідними елементами складу цивільного правопорушення є наявність заподіяної відчужувачеві шкоди; протиправність дій набувача, що виявляється у невиконанні чи неналежному виконанні договору; причинний зв`язок між двома вказаними елементами.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В силу положень ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, позивачем в якості доказу надані покази свідків, письмові звернення ОСОБА_3, колективні звернення мешканців будинку по АДРЕСА_1, виписки з історії хвороби за період з липня 2013 р. по січень 2014 р., акт ЖЕКу про технічний стан квартири, фотосвітлини.

Покази свідків ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_12, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 суд не може прийняти до уваги, оскільки їм особисто не відомі обставини щодо укладання Договору довічного утримання, його положення, зобов»язання сторін за договором і про невиконання відповідачем Договору їм стало відомо, як зазначили свідки, зі слів ОСОБА_3 Хоча жоден із свідків не знав прізвища, ім»я, по батькові особи, яка повинна була здійснювати догляд і не здійснювала його.

Оскільки на момент розгляду справи ОСОБА_3 померла, то підтвердити або спростувати покази зазначених свідків в ході судового розгляду не можливо, а тому суд позбавлений можливості зробити висновок про їх достовірність.

Також суд приймає до уваги, що свідки ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_18 є знайомими не ОСОБА_3, а ОСОБА_1, членами однієї релігійної громади, і знали померлу лише з серпня 2013 р., коли ОСОБА_3 постійно проживала з ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_17 є сином ОСОБА_1, що викликає сумніви у безсторонності даного свідка.

Допитані свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_19, які є сусідами ОСОБА_3, зазначили, що їм не було відомо про наявність Договору довічного утримання, відповідача вони не бачили і про існування зазначеного Договору їм стало відомо від дільничного інспектора в зв»язку з проведенням розшукових заходів за заявою ОСОБА_2 в зв»язку із зникненням ОСОБА_3

Акт КП «ЖЕО-107 Голосіївського району» від 03.07.2013 р. щодо технічного стану кв. АДРЕСА_1, дійсно, підтверджує відсутність проведення поточного ремонту, що не заперечується стороною відповідача, однак не свідчить про неможливість проживання в даній квартирі.

Суд не може прийняти до уваги в якості належного і допустимого доказу на підтвердження невиконання ОСОБА_2 зобов»язань за Договором довічного утримання фотосвітлини, надані позивачем, і завірені начальником КП «ЖЕО-107 Голосіївського району», оскільки даний доказ не містить відомості, що фотокартки зроблені саме в квартирі ОСОБА_3, містять лише фрагментарні зображення, що не дає суду можливості встановити стан всієї квартири, а також, як встановлено судом, начажельник ЖЕО безпосередньо не приймав участь при огляді квартири, не здійснював будь-якої фото фіксації, як і інші працівники підприємства, а тому не мав права завіряти докази, створені іншою особою.

Суд критично відносить до письмових звернень ОСОБА_3 та мешканців будинку до правоохоронних органів та КП «ЖЕО-107 Голосіївського району» щодо соціального захисту ОСОБА_3, оскільки зазначені звернення зроблені за час проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_1, колективне звернення було підготовлено безпосередньо ОСОБА_1, про що зазначили свідки, і не можуть підтверджувати обставин, які існували за період з березня 2010 р. до 26.06.2013 р., оскільки в зазначений період дані особи жодного разу не звертались до державних органів щодо здійснення неналежного догляду з боку ОСОБА_2 і необхідності забезпечення її соціальним захистом.

Обставини щодо застосування фізичного насилля з боку ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_21, ОСОБА_22 щодо здійснення належного догляду з боку ОСОБА_2 за ОСОБА_3, забезпечення її продуктами, їжею, ліками, турботою, прання, прибирання, допомогою при необхідності лікування є такими, що узгоджуються між собою, і не суперечать матеріалам цивільної справи, зазначені обставини відомі свідкам безпосередньо, оскільки вони були знайомими ОСОБА_3 тривалий час, відвідували її за місцем проживання, в зв»язку з чим дані свідчення приймаються судом до уваги на підтвердження обставин, про які зазначала відповідач в своїх поясненнях.

З огляду на викладені обставини, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі в зв»язку з недоведеністю позивачем в ході судового розгляду обставин, на які вона посилається як на підставу позову, а саме неналежного виконання відповідачем своїх зобов»язань за Договором довічного утримання.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст..88 ЦПК України.

Керуючись ст..ст.3, 10, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України,

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м.Києва через Голосіївський районний суд м.Києва.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя