АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

02 липня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І., Чобіток А.О.,

при секретарі - Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання не чинити перешкоди, вселення та відшкодування моральної шкоди,

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом зняття з реєстраційного обліку,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 квітня 2015 року,

встановила:

у червні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила зобов'язати відповідача, не чинити їй перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1, вселити її до квартири та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 3 000 грн. посилаючись на те, що вказана квартира є їх з відповідачем спільним сумісним майном.

Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування вказаною квартирою та усунути йому перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою, шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_1 як місця проживання.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 16 квітня 2015 року зустрічний позов було задоволено, а в задоволенні основного - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким її позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного - відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 з 14.05.1986 р. по січень 2012 р. В період шлюбу 22.03.2002 р. ними було придбано вказану квартиру, яка була оформлена на ім'я відповідача.

Після розірвання шлюбу з січня 2012 р. відповідач чинить їй перешкоди у користуванні квартирою, а тому вона просила зобов'язати його не чинити їй перешкоди у користуванні квартирою, вселити її до квартири, а також стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, посилаючись на те, що вона у листопаді 2011 р. виїхала з квартири добровільно, з того часу до квартири вселитись не намагалась, будь-яких перешкод у користуванні квартирою він їй не чинив. В зв'язку з цим, він просив усунути йому перешкоди у користуванні та розпорядженні майном шляхом зняття ОСОБА_1 з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 16 квітня 2015 року зустрічний позов було задоволено, а в задоволенні основного - відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні основного позову та визнаючи ОСОБА_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира є особистою власністю ОСОБА_2, а ОСОБА_1 як член сім'ї власника втратила право користування квартирою, оскільки з листопада 2011 р. в квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує.

Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам та зроблений з порушенням норм матеріального права.

Як видно з матеріалів справи, спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 20.03.2002 р., який з 1986 р. перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного доходу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, закон встановлює презумпцію права спільної сумісної власності майна, яке було придбане під час шлюбу. Лише для визнання права на майно, яке є особистою приватною власністю одного з подружжя, він має заявити про своє право відносно такого майна відповідно до ст. 57 СК України.

Тому висновок суду першої інстанції щодо відсутності доказів на підтвердження того, що за ОСОБА_1 визнано право власності на спірну квартиру, і в судовому порядку не встановлена обставина щодо віднесення квартири до спільного сумісного майна подружжя, є неправильним.

ОСОБА_2 в ході розгляду справи визнав, що спірна квартира є об'єктом права спільної сумісної власності та включити її до переляку спільного сумісного майна подружжя в своїй позовній заяві до суду від 30.07.2013 р., в якій визнає, що за період шлюбу ними було придбано: спірну 3-кімнатну квартиру, 2-кімнатну АДРЕСА_2, 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_3, земельну ділянку та два жилі будинки в м. Коктебель АР Крим.

В ст. 317 ЦК України закріплено, що власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За таких обставин, ОСОБА_1, як співвласник спірної квартири не може бути позбавлена права користування нею відповідно до ст. 405 ЦК України.

Разом з тим, заявлені ОСОБА_1 вимоги про вселення її до спірної квартири, задоволенню не підлягають, оскільки вона не навела доказів на підтвердження факту чинення їй ОСОБА_2 перешкод у проживанні в квартирі, не зазначила в якості відповідача ОСОБА_4, права якого будуть зачіпатися в результаті ухвалення рішення про її вселення до квартири, не вказала, чи чинить він їй перешкоди у проживанні в спірній квартирі.

З матеріалів справи видно, що на реєстраційному обліку у вказаній квартирі з 16.04.2002 р. перебувають ОСОБА_1 та син сторін по даній справі - ОСОБА_4

Як вказувала ОСОБА_1 в своїй позовній заяві, а також в позовній заяві від 15.10.2013 р. по справі про поділ спільного сумісного майна подружжя, вона проживає в квартирі на АДРЕСА_2, яка була придбана на її ім'я за договором купівлі-продажу від 15.10.2010 р.

Також колегія суддів бере до уваги той факт, що з даним позовом про вселення до спірної квартири та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні нею, ОСОБА_1 звернулась лише в червні 2014 р., після того, як в липні 2013 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, а вона у жовні 2013 р. - з позовом про визнання майна особистою приватною власністю та розподіл спільного майна подружжя.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення зустрічного позову з ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, а рішення суду в частині вирішення основного позову ОСОБА_1 слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 16 квітня 2015 року в частині вирішення зустрічного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом зняття з реєстраційного обліку відмовити.

В частині вирішення основного позову рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 756/7883/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7505/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Великохацька В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.