Єдиний унікальний номер №243/4408/15-ц
Номер провадження №2/243/2457/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

«02» липня 2015 року м. Словянськ

Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Чемодурової Н.О.,

при секретарі Жмарьові П.Б.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Словянська цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про розірвання договору довічного утримання, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з уточненим в ході судового розгляду позовом, обґрунтувавши його наступним. Нещодавно йому виповнилось 72 роки, він часто хворіє, фактично сліпий, в нього ампутована нога, пересувається лише за допомогою інвалідної візку і повзучи, має цукровий діабет є інвалідом II групи і потребує стороннього догляду. Приблизно у вересні 2004 р. він познайомився з ОСОБА_2, який запропонував йому свої послуги по забезпеченню утримання та догляду довічно. Він погодився, і 11.10.2004 р. уклав з ОСОБА_2 договір довічного утримання, який був засвідчений нотаріально. Згідно вказаного договору ОСОБА_2 зобов'язався довічно повністю утримувати позивача, ОСОБА_3, забезпечувати його харчами, одягом, доглядом, ліками, необхідною допомогою та зберегти в його безоплатному користуванні відчужувану квартиру. Вартість матеріального забезпечення (харчами, одягом, доглядом, ліками, необхідною допомогою) ухвалена сторонами у розмірі щомісячної мінімальної пенсії. Натомість позивач передав у власність ОСОБА_2АДРЕСА_1, що знаходиться у будинку № 12, розташованому по вулиці Маршала Василевського, що у м. Слов'янську. Весь час ОСОБА_2 інколи приходить до позивача, проте, взяті на себе обов'язки, які передбачені договором не виконує. Відповідач не звертає уваги на потреби і стан здоров'я позивача, не забезпечує його харчуванням, медикаментами, необхідною допомогою, і взагалі відмовляється доглядати його. Пенсії, що позивач отримує, не вистачає на придбання ліків, їжі і звичайного одягу, оплати комунальних платежів. Відповідач забрав ключі від квартири, і позивач позбавлений можливості мешкати у квартирі, як це передбачено договором. Відповідач нехтує своїми зобов'язаннями за договором довічного утримання, не доглядає за позивачем, і взагалі дуже погано до нього ставиться. Розірвати договір довічного утримання в добровільному порядку відповідач відмовляється. Просить суд: - розірвати договір довічного утримання від 11.10.2004 р., укладений між ОСОБА_3 і відповідачем, ОСОБА_2; - повернути власність, визнавши за ОСОБА_3 право власності на квартиру № 94, в будинку № 12, розташованому по вулиці Маршала Василевського у м. Слов'янську.

Позивач ОСОБА_3, належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, не скористався своїм правом на безпосередню участь в судовому засіданні та надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності за участю представника ОСОБА_1І.(а.с. 65).

Представник позивача ОСОБА_1, діючий на підставі договору №12/05 від 12.05.2015 року (а.с.14), в судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволенні, на обґрунтування позову навів доводи аналогічні викладеним у позові. Додатково зазначив, що протягом багатьох останніх років ОСОБА_3 мешкає у неприйнятних для проживання умовах покинутого будинку, звільнивши свою квартиру для ОСОБА_2 ОСОБА_1 час відповідач обіцяв дідусеві відремонтувати будинок, зробити ремонт всередині, відремонтувати дах, провести опалення, однак, жодних покращень та ремонту в будинку не зробив. Навесні 2014 року ОСОБА_3, як наслідок тривалої хвороби на цукровий діабет, переніс ампутацію ноги, втратив зір. ОСОБА_2 обіцяв дідусеві, що з лікарні він повернеться у відремонтований будинок, з умовами проживання для інваліда, однак, навіть не прибрався у будинку. Вести господарство, колоти дрова, розпалювати пічку, готувати самостійно їжу дідусь більше не може. На теперішній час він навіть фізично позбавлений можливості доглядати за собою, обслуговувати себе та свої природні потреби. Умови договору довічного утримання не виконувались ОСОБА_2 з самого часу його укладання і до 2014 року, але ОСОБА_3, як порядна, здорова, охайна людина, міг обслуговувати себе самостійно, нагальної потреби у виконанні ОСОБА_2 взятих на себе обовязків не існувало. Але на теперішній час інвалід є майже покинутим, існує лише завдяки догляду родичів. Переїзду дідуся в к квартиру відповідач не бажає, оскільки мешкає там зі своєю дружиною та дітьми, і вважає, що для хворого там не має місця.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, свої заперечення обґрунтував наступним. Приблизно з 1998 року він за плату мешкав у квартирі, належній ОСОБА_3 Між ним та останнім, склались добрі стосунки і ОСОБА_3 сам запропонував йому укласти договір довічного утримання.

До 2014 року жодних претензій з боку ОСОБА_3 щодо наданого ним догляду не було. Так, один раз на місяць він приносив ОСОБА_3 150 грн. за найм квартири, продукти з магазину та домашню їжу, за які ОСОБА_3 повертав йому гроші. Частіше він відвідувати дідуся не може, оскільки до пізнього часу працює в іншому місті, витрачає ще час на дорогу.

Дійсно, в будинку дідуся брудно, але такі умови проживання подобались самому ОСОБА_3, який вів аморальний спосіб життя, зловживав спиртним, постійно тримав у хаті котів та собак. У звязку з цим прибирання в будинку було марним. Ремонтних робіт в будинку він не проводив, оскільки в нього немає для цього грошей.

Інколи він прибирав у дідуся в будинку, колов дрова, заправляв газовий балон. Вважає, що ці його послуги також чогось варті, а тому він в повній мірі виконував взяті на себе обовязки за договором. Новий одяг та чисту білизну він одразу придбав дідусеві, коли той потрапив у лікарню в 2014 році, а до цього в них ніколи не було потреби і дідусь ніякого нового одягу не просив.

У лікарні, дідуся також відвідували родичі, які прали йому, годували його, купували ліки за власні кошти. Деякі ліки в лікарні купував він, про що в нього зберігались чеки. Ніколи не привозив дідусеві лікаря додому, і ніколи не возив дідуся в лікарню, окрім випадку, коли останньому знадобилась ампутація ноги.

Вважає, що родичі ОСОБА_3 скористались ситуацією, оскільки в нього зараз дуже багато роботи, і він відвідує дідуся, коли може. Не заперечує, що з вересня 2014 року за ОСОБА_3 постійно доглядають родичі, які і прибирають в нього.

Допитаний в залі суду свідок ОСОБА_4 показав, що він давно знайомий з ОСОБА_3, вони є сусідами та товаришують. Приблизно шість років тому він чув від ОСОБА_3, що той планує ближчим часом починати жити в кращих умовах, в будинку йому буде зроблений ремонт та проведене опалення, однак ніколи ніяких робіт в будинку не проводились. Приблизно два рази він бачив, що до ОСОБА_3 приїздив хлопець, зі слів ОСОБА_3 дізнався, що це квартирант, який мешкає у його квартирі та привозить йому гроші за квартиру. Обидва рази, ОСОБА_3 розмовляв з хлопцем за двором, ніколи не бачив, щоб цей хлопець, або хтось, окрім родичів, допомагав ОСОБА_3 На одне зі свят в ОСОБА_3 зявився літр горілки та ковбаса, які, зі слів ОСОБА_3, йому приніс квартирант. Чотири роки тому, в будинку ОСОБА_3 почав протікати дах, він неодноразово телефонував своєму квартирантові, просив про допомогу, але той так і не прийшов. Тоді вони зібрались сусідами, та крили кришу самі. Навесні 2014 року, ОСОБА_3 дуже скаржився на болі в нозі, і сусід на імя ОСОБА_5 запросив до нього лікаря, який випадково зайшов до нього в гості. Побачивши ОСОБА_3 лікар сказав, що його потрібно терміново везти у лікарню. Того ж дня вони зателефонували родичам, які відвезли ОСОБА_3 у лікарню. Ніколи взимку в ОСОБА_3 не було ні дров, ні вугілля, та йому нічим було топити пічку. У звязку з цим, кожен з сусідів надавав йому різне гілля та палки. ОСОБА_5 носив ОСОБА_3 воду з колодязя. Все життя ОСОБА_3 був охайною людиною, в його будинку завжди було чисто, він постійно мив підлогу, доглядав за собою. Однак коли ОСОБА_3 захворів, він став схожий на мавпу, був небритий, брудний, його голова заросла волоссям, будинок перетворився на смітник.

Свідок ОСОБА_6 в залі суду показала, що по матері вона є рідною сестрою ОСОБА_3 Також, в них з ОСОБА_3 є ще два брати. Свого часу ОСОБА_3 уклав договір довічного утримання з ОСОБА_2 Проти цього ніхто з родичів не заперечував, оскільки всі сподівались, що умови договору будуть виконуватись, та брат, в якого немає дітей та дружини, буде доглянутий. Вона особисто приходила до брата 3-4 рази на місяць, ніколи не зустрічала у брата ОСОБА_2 Кожного разу приходячи до брата, вона прибирала в нього, приносила йому їжу. Коли брату стало ні на чим спати, то вона відвезла йому свій диван. Останнім часом, брат втратив зір, а тому перестав користуватись мобільним телефоном. Одного дня, від сусідів вона дізналась, що брату стало дуже погано, і вони з ОСОБА_2 відвезли його до лікарні. Після ампутації ноги, в лікарні, ОСОБА_2 також не доглядав хворого. Щодня о восьмій ранку вона приносила братові їжу та чисту білизну. Їжу, яку інколи приносив ОСОБА_2, брат не їв, оскільки там був лише рис та несмачне. Брат постійно скаржився на неналежний догляд з боку ОСОБА_2, але необхідність у розірванні договору виникла лише зараз, оскільки до цього часу брат міг обслуговувати себе сам, на належний догляд легковажно розраховували і родичі. Однак, коли брат захворів, зясувалось, що ОСОБА_2 взагалі не виконує своїх обовязків за договором, перешкоджає переселенню дідуся в його квартиру та не робить ремонт в будинку, як обіцяв протягом багатьох років.

Свідок ОСОБА_7 в залі суду показала, що ОСОБА_3 є її дідусем. Їй відомо, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання. Багато років всі родичі сподівались, що його умови виконуються належним чином, та ОСОБА_2 доглядає за дідусем. Однак, у звязку з тим, що догляд був не належним та своєчасно ОСОБА_3 не був оглянутий лікарями, це призвело до інвалідності дідуся. Під час знаходження у лікарні, дідусь дуже просив не везти його до будинку, оскільки він бажав жити у квартирі. Місяць після лікарні, протягом якого ОСОБА_3 потребував особливого догляду, він жив у свого брата, а звідти, ОСОБА_2 відвіз дідуся в будинок, в якому навіть не прибрався перед приїздом хворого. На теперішній час родичі постійно відвідують ОСОБА_3, особисто вона буває в нього 2-3 рази на тиждень. Дідусь хворий на цукровий діабет, а тому його потрібно годувати за розкладом. Однак, ОСОБА_2 після виписки дідуся з лікарні взагалі припинив за ним доглядати.

Допитаний в залі суду свідок ОСОБА_8 показав, що є чоловіком ОСОБА_7 Знайомий з ОСОБА_3 з 2011 року. Приблизно у лютому 2014 року він дізнався від брата ОСОБА_3, що вже місяць останній живе у голоді та холоді. Приїхавши до дідуся вони побачили, що тривалий час ОСОБА_3 ходить в туалет прямо в будинку, і ніхто цього не прибирає. Дихати в хаті було неможливо. Вони спробували розтопити пічку, але в будинку були відсутні дрова. Зі слів ОСОБА_3 йому відомо, що раз на місяць ОСОБА_2 приносить йому одну пляшку молока та одну булку хліба, за які дідусь повертав гроші. Також, щомісяця ОСОБА_3 надавав ОСОБА_2 90 грн. на оплату електроенергії, однак той забирав гроші собі, у звязку з чим виникла заборгованість і світло було відрізане.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, допитавши свідків, дослідивши надані докази і вивчивши матеріали справи, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне.

Встановлено, що 11 жовтня 2004 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_9 та зареєстрований у реєстрі № 7889 (а.с.3).

Згідно до умов договору, позивач передав у власність ОСОБА_2 квартиру №94 будинку №12, розташовану по вулиці Маршала Василевського, що у місті Словянську, яка складається з однієї кімнати.

У свою чергу, набувач зобов'язався надати відчужувачу довічне матеріальне забезпечення, яке згідно з пунктами 5 та 6 спірного договору визначено у вигляді утримання, яке щомісячно має надаватись відчужувачу у виді харчів, одягу, догляду, ліків, необхідної допомоги та зберігаючи в безоплатному користуванні відчужувану квартиру. Вартість матеріального забезпечення (харчем, одягом, доглядом, ліками, необхідною допомогою) ухвалена сторонами у розмірі щомісячної мінімальної пенсії.

Водночас, нотаріусом було вжито заходів по забороні відчуження об'єкту нерухомого майна.

За змістом статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно зі ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків за договором незалежно від його вини.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Пунктом 6 договору довічного утримання передбачена грошова оцінка щомісячного матеріального забезпечення за згодою сторін у розмірі щомісячної мінімальної пенсії.

Відповідачем не надано суду письмових доказів надання ним щомісячної грошової допомоги у розмірі, встановленому договором. В ході судового розгляду відповідач лише обмежився наданням суду оригіналів чеків, з яких вбачається, що в період з 14 по 31 березня 2014 року ним для придбання ліків було витрачено 1 700 грн. Однак жодних доказів того, що саме ці ліки були призначені позивачеві, і були йому потрібні у звязку з характером та перебігом його хвороби, відповідачем суду не надано, у звязку з чим суд ставиться критично до єдиного доказу відповідача та не приймає його до уваги.

Згідно зі статтею 749 ЦК України, обов'язки набувача за договором довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

Зі змісту акту обстеження побутових умов, складеного 12 травня 2015 року керівником мікрорайону «Словважмаш», вбачається, що ОСОБА_3 проживає у жахливих умовах. В будинку антисанітарія, бруд, пил, страшний запах. В будинку багато років ніхто не прибирав. Вікна брудні, штор та занавісок немає. Світло та газ в будинку відсутні (а.с.5).

Відповідно до висновків обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного 03 червня 2015 року комісією комітету мікрорайону «Словважмаш», проживати в умов, в яких мешкає ОСОБА_3 в будинку №10 по вулю Робочій, 10, неприпустимо і небезпечно для життя. Присутній високий рівень антисанітарії, порушена протипожежна безпека, система електропостачання в аварійному стані, приміщення потребує невідкладного ремонту та капітального прибирання. Також зі змісту акту та доданої фототаблиці вбачається, що вікна в будинку деревяні, гнилі, не пофарбовані, забиті плівкою. Домоволодіння з пічним опаленням, піч перебуває в аварійному стані, при розпалюванні дим там угарний газ потрапляють прямо в будинок. Постачання газу відрізане. Стелі брудні, закопчені в павутинні. Підлога деревяна, не мита. Санвузел та ванна відсутні. Води в будинку немає. Холодильник відсутній. Прибирання в будинку не здійснювалось протягом багатьох років. Всі меблі дуже старі, зламані та брудні. У житловій кімнаті на старому брудному дивані лежить рваний матрац з дуже брудною постільною білизною. Одяг та нижня білизна на ОСОБА_3 дуже рідко міняються, наявний стійкий запах сечі. По будинку, ОСОБА_3 пересувається в інвалідному кріслі чи повзком, з дому вийти не може (а.с. 39-46).

З пояснень відповідача, наданих в судовому засіданні вбачається, що наведені вище умови мешкання інваліда ОСОБА_3 є прийнятними, та зручними безпосередньо для нього, однак з такими доводами суд погодитись не може.

Не зважаючи на перенесену хворобу, з 2014 року ОСОБА_3 в домашніх умовах лікарем не відвідувався, до лікарні не звертався, що підтверджується відповідною довідкою дільничного лікаря від 03 червня 2015 року (а.с. 47). В той же час, з виписного епікризу №222 від 28.03.2014 року вбачається, що під час виписки ОСОБА_3, йому був призначений двомісячний курс прийому ліків; курс судинної терапії, який було потрібно провести через шість місяців; рекомендовані спостереження у ендокринолога та постійний контроль цукру крові, інсулінотерапія (а.с.34).

Відомостей про проведення хворому тривалого реабілітаційного курсу лікування, рекомендованого лікарем після виписки хворого з лікарні, відповідачем суду не надано.

Також, відповідачем не доведено виконання умов пункту 5 щодо збереження за позивачем в його безоплатному користуванні відчужуваної квартири. Оскільки, як вбачається з пояснень свідків, наданих в судовому засіданні, актів огляду домоволодіння та копій медичних документів, на теперішні час проживання ОСОБА_3 в будинку без будь-яких зручностей є неможливим. Однак, не зважаючи на це, ОСОБА_3 в своїй квартирі не мешкає і не мешкав, з часу укладення договору.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на представлення інтересів ОСОБА_3 в різних установах під час порушених соціальних прав останнього, як то підготовка позову «Діти війни», відновлення енергопостачання в будинку, не свідчить про виконання ОСОБА_2 умов договору довічного утримання, оскільки договором таке представлення інтересів не передбачено.

Зазначені вище обставини свідчать про неналежне виконання набувачем зобов'язань за договором довічного утримання, укладеного з ОСОБА_3, що є підставою, відповідно до ст. 755 ЦК України для його розірвання.

Підлягають також задоволенню позовні вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на квартиру №94 у будинку №12, розташовану по вулиці Маршала Василевського, що у місті Словянську, оскільки відповідно до ч.1 ст. 756 ЦК України, при розірванні вказаного договору у звязку з неналежним виконанням набувачем, відчужувач набуває право власності на вказане майно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про розірвання договору довічного утримання - задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання від 11 жовтня 2004 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений 11 жовтня 2004 року приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі за № 7889.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру №94, в будинку №12 розташованому по вул. Маршала Василевського в м. Словянськ Донецької області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН: НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, витрати з оплати судового збору у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Донецької області через Словянський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено «07» липня 2015 року.

Суддя Н.О. Чемодурова