У Х В А Л А

1 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Григор'євої Л.І.,
Романюка Я.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - публічне акціонерне товариство «Астра Банк», про визнання права особистої приватної власності на об'єкт нерухомого майна, поділ майна подружжя, визнання кредиту та позики такими, що використані в інтересах сім'ї та є спільним боргом подружжя, стягнення грошових коштів, сплачених в погашення спільного боргу

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Зазначала, що перебували у шлюбі з відповідачем з 8 жовтня 2010 року по 26 листопада 2012 року. За цей час ними придбано майно, а саме: офісно-комерційне приміщення у м. Вишгороді Київської області; житловий будинок у селі Зимовище, Іванківського району Київсь <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2013_09_19/pravo1/T130584Z.html?pravo=1>кої області; <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2013_09_19/pravo1/T130584Z.html?pravo=1>стоматологічне обладнання загальною вартістю 232 475 грн, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; автомобіль марки «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 160 тис. грн., автомобіль марки «БМВ», вартістю 105 тис. грн, придбаний ОСОБА_4 21 вересня 2012 року. Оскільки згоди щодо його поділу вони не дійшли, просила поділити вказане майно згідно запропонованого нею варіанту, враховуючи, що стоматологічне обладнання вона використовує у своїй професійній діяльності.

У січні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5 про визнання майна особистою власністю, поділ спільного майна подружжя, визнання кредиту та позики такими, що використані в інтересах сім'ї, стягнення грошових коштів, сплачених у погашення спільного боргу.

Зазначав, що жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами у с. Зимовище Київської області є його особистою власністю, а тому поділу не підлягає. Просив провести поділ спільного сумісного майна по запропонованому ним варіанту поділу. Крім того, зазначав, що 24 серпня 2011 року між ним та ОСОБА_6 (матір'ю ОСОБА_4.) було укладено договір позики на суму 1 500 000 грн. Кошти були витрачені ними на придбання офісного приміщення та на його ремонт. ОСОБА_4 розрахувався із ОСОБА_6, про що свідчить розписка від 16 січня 2013 року, тому вважає, що борг був спільним, а відтак 750 тис. грн йому має повернути ОСОБА_5 Між ОСОБА_4 та ПАТ «Астра-Банк 27 січня 2012 року було укладено договір кредиту на суму 376 тис. грн, гроші за яким витрачені на придбання стоматологічного обладнання, кредит ним погашено особисто у березні 2013 року. Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_4 просив визнати зобов'язання за кредитним договором спільними та зобов'язати ОСОБА_5 сплатити йому Ѕ частину боргових зобов'язань.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 5 серпня 2013 року первісний та зустрічний позови задоволено частково: визнано особистою власністю ОСОБА_4 будинок АДРЕСА_2. Проведено поділ спільного сумісного майна подружжя: визнано за ОСОБА_5 право власності на автомобіль марки «Деу Матіз», автомобіль марки «УАЗ 3152», стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 370 356 грн 38 коп. компенсації. Визнано за ОСОБА_4 право власності на офісно-комерційне приміщення АДРЕСА_1, та стоматологічне обладнання всього на суму 825 089 грн 65 коп. У порядку взаємозаліку зустрічних грошових однорідних вимог стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 568 730 грн 81 коп.

Додатковим рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16 жовтня 2013 року визнано грошові кошти, що були отримані ОСОБА_4 у період перебування у шлюбі від ОСОБА_6 на підставі розписки від 24 серпня 2011 року на загальну суму 1,5 млн. грн, такими, що були використані в інтересах сім'ї та є спільним боргом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як подружжя; визнано грошові кошти (кредит), що були отримані ОСОБА_4 у період перебування у шлюбі від ПАТ «Астра-Банк» згідно з кредитним договором від 27 січня 2012 року № 10016 у розмірі 376 тис. грн, такими, що були використані в інтересах сім'ї та є спільним борговим зобов'язанням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як подружжя.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 27 березня 2014 року вказане рішення суду першої інстанції частково скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_5 та зустрічний позов ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволені частково.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року вказане рішення апеляційного суду Київської області від 27 березня 2014 року в частині позовних вимог про поділ автомобілів «УАЗ 3152 2445» і «Тойота» та в частині вимог ОСОБА_4 про визнання грошових коштів, отриманих ним від ПАТ«Астра-Банк» по договору кредиту такими, що використані в інтересах сім'ї та є спільним борговим зобов'язанням, поділ спільних боргових зобов'язань за кредитним договором, зобов'язання ОСОБА_5 сплачувати частину боргових зобов'язань за кредитним договором скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. У решті рішення залишено без змін.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 29 січня 2015 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 5 серпня 2013 року у вищезазначеній частині скасовано й ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_5 та частину зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 задоволено частково: визнано за ОСОБА_4 право власності на автомобіль марки «УАЗ 3152 2445», 1987 року випуску та автомобіль марки «Тойота»; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 компенсацію вартості частки у спільному майні подружжя (автомобіля марки «УАЗ 3152 2445» та автомобіля марки «Тойота» в розмірі 93 188 грн 45 коп. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_4 на підставі пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2015 року ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухвалених у справі рішень судів та залишення в силі рішення суду першої інстанції з підстави, передбаченої пунктом першим частини 1 статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 65, 69-71 СК України та статті 372 ЦК України.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвалу Верховного Суду України від 19 травня 2010 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 листопада 2011 року, від 23 травня 2012 року, від 3 квітня 2013 року, від 7 лютого 2014 року, від 9 липня 2014 року, від 9 липня 2014 року, від 8 жовтня 2014 року, від 22 жовтня 2014 року та від 4 березня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених

цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_5 та зустрічного позову ОСОБА_4 суди, з висновками яких погодився й суд касаційної інстанції, виходили із того, що майно, зазначене сторонами, в тому числі й автомобілі марки «Тойота» та «УАЗ» були придбані під час шлюбу та є об'єктами спільної сумісної власності подружжя, а тому це майно підлягає поділу. Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання кредиту та позики такими, що використані в інтересах сім'ї та є спільним боргом подружжя, стягнення грошових коштів, сплачених в погашення спільного боргу, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив із того, що на час розгляду справи судом першої інстанції заборгованості за кредитом перед ПАТ «Астра Банк» не існувало, а ОСОБА_4 не доведено факт виплати кредитної заборгованості за рахунок особистих коштів, крім того ОСОБА_5 своєї згоди на дострокове погашення заборгованості та дострокове припинення кредитного договору не надавала. Щодо договору позики, то суд виходив з того, що доказів, що кошти одержані ОСОБА_4 за договором позики укладеним між ним та ОСОБА_6 були використані на потреби сім'ї ОСОБА_4 не надано.

Разом з тим, в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 листопада 2011 року та від 7 лютого 2014 року, на які посилається заявник як на приклад неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, судами встановлено, що кредит, взятий в банку одним із подружжя, було використано в інтересах сім'ї - на придбання квартири, а тому визнано наявний борг перед банком спільним боргом сторін.

Отже у справах різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Ухвала Верховного Суду України від 19 травня 2010 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 травня 2012 року, від 3 квітня 2013 року, від 9 липня 2014 року, від 8 жовтня 2014 року, від 9 липня 2014 року, від 22 жовтня 2014 року та від 4 березня 2015 року не можуть бути зразками неоднакового застосування норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направив справу на новий розгляд з підстав, передбачених частиною другою статті 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - публічне акціонерне товариство «Астра Банк», про визнання права особистої приватної власності на об'єкт нерухомого майна, поділ майна подружжя, визнання кредиту та позики такими, що використані в інтересах сім'ї та є спільним боргом подружжя, стягнення грошових коштів, сплачених в погашення спільного боргу до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді: Н.П. Лященко
Л.І. Григор'єва
Я.М. Романюк