Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2015 року м. Київ
Суддя судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

Гвоздик П.О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 13 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - територіальна громада в особі Козелецької селищної ради, про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності, поділ житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и в:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - територіальна громада в особі Козелецької селищної ради, про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності, поділ житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2014 року позов задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 09 березня 2006 року по 14 грудня 2007 року включно, а в решті вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 13 травня 2015 року рішення місцевого суду в частині відмови в позові скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов в цій частині задоволено частково. Визнано будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 спільною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Виділено у власність ОСОБА_3 приміщення 3 житловою площею 13,2 кв. м, вартістю 33 406 грн, приміщення 4 площею 2,5 кв. м, вартістю 6 327 грн, приміщення 5 площею 5,3 кв. м, вартістю 13 413 грн, приміщення 6 площею 16,1 кв. м, вартістю 40 746 грн, ганок а1, вартістю 3 411 грн, погріб (хлів) П, вартістю 14 469 грн, а всього на суму 111 772 грн, що становить 11/25 часток будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1. Виділено у власність ОСОБА_2 приміщення 2 житловою площею 21,4 кв. м, вартістю 37 197 грн, приміщення 1 площею 21,3 кв. м, вартістю 37 024 грн, веранду І площею 10,3 кв. м, вартістю 8 948 грн, ганок а1, вартістю 364 грн, гараж Б, вартістю 57 593 грн, вбиральню У, вартістю 1 520 грн, а всього на суму 142 646 грн, що становить 14/25 часток будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 4 977 грн 50 коп. компенсації за отримання надлишку при розподілі будинку. Зобов'язано ОСОБА_3 закласти дверний проріз між приміщеннями 1 та 4. У позові в частині поділу земельної ділянки і встановлення порядку користування нею відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3 148 грн витрат, понесених у зв'язку з проведенням експертизи, а в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Розглянувши касаційну скаргу, вважаю, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

Скасовуючи рішення місцевого суду в частині відмови в позові та ухвалюючи в цій частині нове в цій частині рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив із того, що спірний будинок було збудовано ОСОБА_3 та ОСОБА_2П під час шлюбу та він належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а підтвердження того, що вказане нерухоме майно є особистою власністю ОСОБА_2 та будувалося за особисті кошти відповідача чи інших осіб в матеріалах справи відсутні.

Не дивлячись на те, що житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_2 після фактичного припинення сторонами шлюбних відносин і, врахувавши, що сторони спільно будували цей будинок та до розірвання шлюбу він був фактично добудований, а також ступінь його готовності на момент припинення шлюбних правовідносин - з моменту розірвання шлюбу та до дня державної реєстрації за відповідачем права власності жодних будівельних робіт ним не проводилося, апеляційний суд, за вказаних обставин, дійшов правильного висновку про можливість поділу цього будинку між сторонами в натурі.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваного рішення апеляційного суду не вбачається порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - територіальна громада в особі Козелецької селищної ради, про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності, поділ житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити ОСОБА_2.

Касаційну скаргу залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя П.О. Гвоздик