АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2015 року по справі за позовом виконуючого обов'язки Коростенського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання договорів та стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

04 листопада 2014 року виконуючий обов'язки Коростенського міжрайонного прокурора звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 із зазначеним позовом, який неодноразово уточнювався шляхом збільшення позовних вимог та в останній редакції позову позивач просив суд розірвати договори банківських вкладів № SAMDN7988 від 14 грудня 2011 року, № SAMDN8179 від 14 грудня 2011 року; стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором № SAMDN7988: суму вкладу у розмірі 26 050,00 грн.; 6 642,75 грн. нарахованих відсотків; 322,00 грн. - 3% річних; за договором № SAMDN8179: суму вкладу у розмірі 14825,00 грн.; 3765,55 грн. нарахованих відсотків; 183,00 грн. - 3% річних. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що до Коростенського міжрайонного прокурора звернулась ОСОБА_2 із заявою про здійснення представництва її інтересів в суді щодо розірвання договорів банківського вкладу та стягнення грошових коштів. В ході розгляду зазначеного звернення було встановлено, що між ОСОБА_2 та ПАТ КБ "ПриватБанк" були укладені договори: банківського вкладу № SAMDN7988 (вклад "Стандарт" із щомісячною виплатою) на зберігання грошових коштів у сумі 1 000 доларів США на строк 6 місяців, тобто до 14 грудня 2011 року, для чого ОСОБА_2 був відкритий рахунок № 3705; та № SAMDN8179 (вклад "Стандарт" із щомісячною виплатою) на зберігання грошових коштів у сумі 500 Євро на строк 6 місяців, тобто до 14 грудня 2011 року, для чого ОСОБА_2 був відкритий рахунок № НОМЕР_2. Дія вказаних договорів була пролонгована згідно з п. 6 вказаних договорів. 15 червня 2014 року закінчувався черговий термін дії депозитних договорів, не маючи наміру продовжувати їх дію ОСОБА_2 звернулась на адресу банку з заявою від 09 червня 2014 року про повернення суми вкладів, яка була залишена без задоволення. 14 серпня 2014 року, а також у вересні 2014 року ОСОБА_2 знову зверталась на адресу ПАТ КБ "ПриватБанк" з аналогічними заявами, проте суми вкладів їй так і не були повернуті.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2015 року ухвалено: у задоволенні позовних вимог виконуючого обов'язки Коростенського міжрайонного прокурора в інтересах: ОСОБА_2 - відмовити.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Житомирської області просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким вимоги виконувача обов'язків Коростенського міжрайонного прокурора задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідності дійсним обставинам справи.

В запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк" просить апеляційну скаргу прокуратури Житомирської області відхилити, а рішення суду - залишити без змін, посилаючись на те, що суд правомірно відмовив у позові за недоведеністю та безпідставністю вимог, а доводи апелянта є необґрунтованими.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог районний суд виходив з того, що відповідно до копій документів, доданих позивачем до позовної заяви, між ОСОБА_2 та ПАТ КБ "ПриватБанк" були укладені договори: банківського вкладу № SAMDN7988 (вклад "Стандарт" із щомісячною виплатою) на зберігання грошових коштів у сумі 1 000,00 доларів США на строк 6 місяців, тобто до 14 грудня 2011 року та № SAMDN8179 (вклад "Стандарт" із щомісячною виплатою) на зберігання грошових коштів у сумі 500,00 Євро на строк 6 місяців, тобто до 14 грудня 2011 року. Дія вказаних договорів була пролонгована згідно з п. 6 вказаних договорів. Не маючи наміру продовжувати їх дію після чергового лонгування ОСОБА_2 звернулась на адресу відповідача з заявою від 09 червня 2014 року про повернення суми вкладів, яка була залишена без задоволення. В подальшому ОСОБА_2 ще двічі зверталась на адресу ПАТ КБ "ПриватБанк" з аналогічними заявами, проте суми вкладів їй так і не були повернуті. На підтвердження доводів про існування на час розгляду справи невиконаних грошових зобов'язань ПАТ КБ "ПриватБанк" позивачем на адресу суду була надіслана копія довідки № від 10 травня 2014 року, згідно з якою на рахунках ОСОБА_2 відкритих в ПАТ КБ "ПриватБанк" наявний залишок грошових коштів. Проте дану довідку суд вважає недопустимим доказом, оскільки вона видана неповноважною особою, копія довідки не завірена належним чином, представник ПАТ КБ "ПриватБанк" у судовому засіданні не підтвердила ані факт видачі даної довідки, ані зазначену в даній довідці інформацію. Таким чином, вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача суд приходить до висновку щодо необхідності відмови у їх задоволенні у зв'язку з недоведеністю.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив спір.

Спірні правовідносини у сторін виникли щодо розірвання договорів банківських вкладів, повернення сум банківських вкладів, виплати процентів, 3% річних.

Так, статтею 1058 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

На підтвердження укладення між сторонами договору банківського вкладу (депозиту) позивачем надано ксерокопію договору банківського вкладу № SAMDN7988 від 14.06.2011 року (вклад "Стандарт" із щомісячною виплатою) на зберігання грошових коштів у сумі 1 000 доларів США на строк 6 місяців, тобто до 14 грудня 2011 року включно, для чого ОСОБА_2 був відкритий рахунок № 3705 (а.с11); та ксерокопію договору банківського вкладу № SAMDN8179 від 14.06.2011 року (вклад "Стандарт" із щомісячною виплатою) на зберігання грошових коштів у сумі 500 Євро на строк 6 місяців, тобто до 14 грудня 2011 року, для чого ОСОБА_2 був відкритий рахунок № НОМЕР_2 (а.с.13); та ксерокопії квитанцій про перерахування позивачем зазначених сум депозиту філіалу «Крымское РУ», відділення № 67 (а.с.12,14).

Згідно ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки.

Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору.

Банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки, за договором банківського рахунку - поточні рахунки.

Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно правовим позиціям Верховного Суду України, - письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошових сум підтверджується договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки.

Згідно ч.3 ст. 10, ст.ст. 57-60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази повинні бути належними і допустимими.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

За розглядом цієї справи позивач зобов'язаний довести укладення договору банківського вкладу, порушення банком умов договору банківського вкладу, наявність та розмір грошових коштів на депозитних вкладах позивача, які позивач просить суд стягнути з відповідача.

Аналізуючи докази у справі, судова колегія дійшла висновку, що позивач не довела свого позову тому, що не надала доказів наявності грошових коштів на рахунках депозитних вкладів позивача та який їх розмір, оскільки відсутня виписка з особового рахунку позивача про рух коштів та залишок коштів.

Таким чином, судова колегія не вбачає підстав для задоволення позову за його недоведеністю.

У зв'язку із наведеним, не має правових підстав і для застосування ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 3% річних, як відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Обґрунтування вимог позивача та апелянта не дають підстав для задоволення позову, а тому і підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

При зверненні до суду з позовом на підтвердження позовних вимог щодо наявності залишків грошових коштів на вкладних та карткових рахунках позивачем надано довідку Кримського регіонального управління ПАТ КБ "ПриватБанк" від 10.05.2014 року № , яка виготовлена Операційним центром NPS, та підписана начальником департаменту з координації роботи з клієнтами Кримського РУ Черним А.В., підпис якого завірений малою печаткою банку (а.с.26).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав оцінки щодо довідки, що міститься в матеріалах справи, на підтвердження залишку коштів на рахунках позивача, не можуть бути прийняті до уваги.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції визнав, що дана довідка є неналежним доказом, оскільки вона видана неповноважною особою, копія довідки належним чином не завірена, факт видачі такої довідки відповідачем не визнаний, тобто суд надав оцінку цій довідці.

В апеляційний суд ОСОБА_2 надіслала ксерокопію сайту за вказаною у смс-повідомленні адресою, де відображена така ж сама довідка № від 10.05.2014 року за підписом начальника департаменту з координації роботи з клієнтами Кримського РУ ОСОБА_3, підпис якого завірений малою печаткою банку (а.с.146-147).

Як вбачається з аналізу наданих позивачем та ОСОБА_2 наявних у справі ксерокопій довідки № від 10.05.2014 року - написів "Начальник департамента по координации работы з клиентами Крымского РУ", "ОСОБА_3", "Крымское региональное управление ПАО КБ Приватбанк"", так і відносно таблиці рахунків, слід визнати, що така довідка, датована 10.05.2014 року, була виготовлена в той час як згідно нормативних актів Центрального банку Російської Федерації з 21.04.2014 року і Національного банку України з 06.05.2014 року діяльність Кримського регіонального управління ПАТ КБ "ПриватБанк" була припинена.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України.

На виконання вищевказаного Закону та ряду інших законів і нормативно-правових актів правлінням Національного банку України 06.05.2014 року було прийнято постанову № 260 "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя".

Відповідно до п. 5 постанови НБУ № 260 банки, в тому числі ПАТ КБ "Приватбанк", зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, що унеможливлює діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та міста Севастополя - філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПриватБанк".

Таким чином, відокремлений підрозділ ПАТ КБ "ПриватБанк" на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність, після окупації АРК та міста Севастополя.

Крім того, окупаційна влада ще з травня 2014 року фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ "ПриватБанк", що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПриватБанк", а саме: приміщень банку, банкоматів, терміналів, банкоматів, транспортних засобів та інше.

У зв'язку з цим відповідач не має доступу до свого майна, що призначене для діяльності банківської установи на території АРК, не має доступу до договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, документів каси, готівки. Були арештовані також права за зобов'язаннями банку, у тому числі і права вимоги, і борги за всіма зобов'язаннями.

Таким чином, посилання позивача та апелянта на довідку Кримського РУ ПАТ КБ "ПриватБанк" від 10.05.2014 року № є безпідставним.

Аналіз ідентичної довідки надано в рішенні апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року, як неналежного та недопустимого доказу, і зазначене судове рішення ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 квітня 2015 року, - залишено без змін.

У вказаній справі згідно інформації ПАТ КБ "Приватбанк" в організаційній структурі банку такої структури як "Департамент по координации работы з клиентами Крымского РУ" не існувало і не існує.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що надана позивачем довідка про наявність залишків грошових коштів на рахунках позивача є неналежним доказом.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

До того ж, вимагаючи розірвання договорів банківського вкладу на підставі статті 651 ЦК України на позивача покладається у відповідності до статті 60 ЦПК України обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Позивачем не доведено істотного порушення вказаних договорів зі сторони відповідача внаслідок чого завдана цим шкода позивачу.

Оскільки обставин, за яких спірні договори підлягають розірванню, судом не встановлено, а наведені обставини в позовній заяві та апеляційній скарзі не є підставою для розірвання цих договорів за положеннями ст.651 ЦК України, рішення суду першої є законним та обґрунтованим.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та стосуються переоцінки доказів у справ і незгоди з висновками суду по їх оцінці, що не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судова колегія приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь