Справа № 161/5247/15-ц
Провадження № 2/161/2167/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2015 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Гринь О.М.

при секретарі Пилипюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення часток та визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_6 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення часток та визнання права власності на спадкове майно.

Свій позов мотивує тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21 серпня 1993 року квартира АДРЕСА_1 належать на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_6 (колишня ОСОБА_6) ОСОБА_8 та ОСОБА_1 (колишньому ОСОБА_6) ОСОБА_9.

12 червня 1997 року помер ОСОБА_10, який був сином ОСОБА_1.

Спадкоємцями першої черги за законом є його мати ОСОБА_1, дружина ОСОБА_2 та його дочка ОСОБА_3.

Державним нотаріусом 17 серпня 1998 року спадкодавцям було видано свідоцтво про право власності на спадщину на частку автомобіля та грошові заощадження.

24 березня 2015 року позивач звернулася до державного нотаріуса про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом на частку вищезазначеної квартири, однак отримала відмову, оскільки в даному правовстановлюючому документі є розбіжності в написанні прізвища та по батькові ОСОБА_10.

Спадщину позивач прийняла шляхом вступу в володіння та управління спадковим майном, тобто шляхом спільного проживання.

Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд визнати, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності в рівних частках, тобто по ? частині, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_10, та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті сина ОСОБА_10, котрий помер 12 червня 19997 року.

В судове засідання представник позивача не зявилася, подала суду заяву, в якій просила справу слухати в її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги та уточнення до позовної заяви визнає в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги та уточнення до позовної заяви визнає в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в судове засідання не зявились, подали до суду спільну заяву про розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 зазначений в свідоцтві про право власності на житло, виданого 21 серпня 1993 року комітетом по майну комунальної власності Луцької міської Ради народних депутатів, та ОСОБА_10, який помер 12 червня 1997 року, це одна й та ж особа, а тому даний документ належить ОСОБА_10.

Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 21 серпня 1993 року комітетом по майну комунальної власності Луцької міської Ради народних депутатівАДРЕСА_3, яка знаходиться за адресою м. Луцьк, вул. Московська буд. 54 належить на праві спільної сумісної власності громадянину ОСОБА_1 та членам його сімї ОСОБА_7, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (а.с.9).

Згідно ч.1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Як вбачається з копії свідоцтва серії 1-ЕГ № 003681 про переміну прізвища, імені, по-батькові громадянин ОСОБА_12 перемінив прізвище на ОСОБА_1 (а.с.10).

З копії свідоцтва 1-ЕГ № 254656 про укладення шлюбу вбачається, що ОСОБА_13 03.03.1996 року уклала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_6 (а.с. 11).

Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід визначити, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності в рівних частках, тобто по ? частині, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_10.

Крім того, судом встановлено, що 12 червня 1997 року помер ОСОБА_10, який був сином ОСОБА_1, даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть серії VI-МЮ № 793344 (а.с. 7).

Таким чином після смерті останнього відкрилась спадщина, що складається з ? частини квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_10 є його мати ОСОБА_1, дружина ОСОБА_2 та його дочка ОСОБА_3.

Статтею 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого.

Також судом встановлено, що спадщину позивач прийняла шляхом вступу в володіння та управління спадковим майном, тобто шляхом спільного проживання, як того вимагає ст. 549 ЦК Української РСР, який діяв на час відкриття спадщини, даний факт підтверджується довідкою ЖКП № 7 від 17 березня 2015 року № 368.

24 березня 2015 року позивач звернулася до державного нотаріуса про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом на частку вищезазначеної квартири, однак отримала відмову, оскільки в даному правовстановлюючому документі є розбіжності в написанні прізвища та по батькові ОСОБА_10 (а.с. 12).

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що слід визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті сина ОСОБА_10, котрий помер 12 червня 19997 року.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 213, 214, 215, 256, 259 ЦПК України, на підставі, ст.ст. 328, 372 ЦК України, ст.ст. 529, 549 ЦК України ( в редакції 1963 року), ст. 370 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати що квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності в рівних частках, тобто по ? частині, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_10.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті сина ОСОБА_10, котрий помер 12 червня 19997 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Гринь О.М.