Справа № 666/812/15-ц
Провадження № 2/666/825/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
28.07.2015 року Дніпровський районний суд м.Херсона у складі
головуючого судді Іванищука А.А.
за участю секретаря Тарасової К.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання кредитного договору недійсним та відшкодування моральної шкоди, -
2. Щодо позиції відповідача та пояснення інших осіб.
2.1. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням. Про причину неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило.
2.2. Представник позивача надав згоду на заочний розгляд справи, на підставі чого суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.
3. Щодо встановлених обставин та інших доказів.
3.7. в травні 2014р. на мобільний телефон родичів позивача надійшов телефонний дзвінок АТ «Дельта Банк» з приводу заборгованості по кредитній картці НОМЕР_2;
3.9. 14.05.2014р. позивач звернулась до голови ради директорів АТ «Дельта Банк» Попової О.Ю. з письмовою заявою (вх.№2144696), якою повідомила, що 10.08.2013р. на її ім'я була відкрита кредитна карта, на відкриття якої вона не оформлювала документи, не отримувала її на руки, грошові кошти з картки не знімала;
3.11. позивач на вищевказаний лист вих.№05-2144696/1 від 11.07.2014р. надала відповідь АТ «Дельта Банк», якою повідомила відповідача про те, що за домовленістю з представником АТ «Дельта Банк» Кривоспицьким Ю.Л. банк ініціює порушення кримінальної справи за фактом підробки документів та привласнення коштів шахрайськими діями відносно колишнього кредитного інспектора Росток М.О. (звільнена наказом №405-к/ТР від 18.03.2014р.);
3.14. позивач не підписувала оспорюваний кредитний договір, кредитні кошти не отримувала.
4. Щодо правовідносин.
4.1. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
4.2. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
4.3. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
4.4. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
4.5. Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.
4.6. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним тощо.
4.7. Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
4.8. Відповідно до вимог ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. За ст. 1055 ЦК України, кредитний договір повинен бути укладений між сторонами в письмовій формі.
4.9. Відповідно до ст. 207 цього Кодексу, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
4.10. Частиною першою ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.
4.11. Відповідно ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, таким правочин може бути визнаний судоми недійсним (оспорюваний правочин).
4.12. Відповідно ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.
4.13. Відповідно до ч.2 ст.216 ЦК України якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
4.14. Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.
4.15. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
4.16. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.
4.17. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків.
4.18. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
4.19. Відповідно до ст.88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
5. Щодо мотивів, порушених прав, свобод чи інтересів.
5.2. Оскільки внаслідок неправомірний дій відповідача, позивачу завдано моральну шкоду, що призвело до її душевних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та виникнення у позивача додаткових зусиль для організації свого життя, які полягали у необхідності звертатися до банку з метою з'ясування обставин виникнення необґрунтованих вимог його працівників щодо погашення кредитної заборгованості, до якої вона не має відношення, звернення до судових органів з даним предметом спору, суд вважає, що є підстави для відшкодування моральної шкоди. Враховуючи суть позовних вимог, характер та суть моральних страждань позивача, істотність вимушених змін в житті позивача, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн.
5.3. Крім того - оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог, що відповідає вимогам ч.3 ст.88 ЦПК України.
Враховуючи положення ч.3 ст.88 ЦПК України та п.2) ч.2 Закону України «Про судовий збір» з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру про визнання недійсним кредитного довгору у розмірі 243,60 грн. Також, враховуючи положення ч.3 ст.88 ЦПК України та п.6) ч.2 Закону України «Про судовий збір» з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру про відшкодування моральної шкоди у розмірі 243,60 грн.
Керуючись ст.ст.5-11, 60, 88, 208, 209, 213, 214, 215, 224-226, 294 ЦПК України, ст.ст. 202-204,207,215,216,509,626 України, суд -
1. Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання кредитного договору недійсним та відшкодування моральної шкоди - задовольнити.
3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 1000,00грн. (одна тисяча грн. нуль коп.) в рахунок відшкодування моральної шкоди.
4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 243,60грн.(двісті сорок три грн. шістдесят коп.).
5. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь держави судовий збір за позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 243,60грн. (двісті сорок три грн. шістдесят коп.).
6. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення, через Дніпровський районний суд м.Херсона. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
6.1. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя А.А.Іванищук