АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3046/15 Головуючий 1 інст.
Справа № 42/7000/13-ц ОСОБА_1
Категорія: сімейна Доповідач Яцина В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року м. Харків.

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцина В.Б.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря : Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2014 року по цивільній справі за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів в порядку поділу спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 у якому просила поділити спільне майно, шляхом виплати їй ? частини вартості автомобіля.

До початку розгляду справи по суті відповідач за основним позовом по справі подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_5 про поділ спільного майна, яка прийнята судом до спільного розгляду. Після уточнення позовних вимог остаточно просив у порядку поділу спільного майна подружжя відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України стягнути з ОСОБА_5 на його користь половину суми задекларованого ОСОБА_5 доходу, отриманого як фізичною особою підприємцем, за період 2006-2011 років у розмірі 1448631 грн., що складає 724315 грн., та відшкодувати понесені судові витрати.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 17 січня 2014 року провадження за первісним позовом ОСОБА_5 закрито у звязку з відмовою позивача від позову і судом був розглянутий лише позов ОСОБА_4

Позивач та представник позивача за зустрічним позовом у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити.

Відповідач та її представник позовні вимоги не визнала у повному обсязі, за їх безпідставністю, подала заяву про застосування строку позовної давності. Вказали, що доходи вказані у деклараціях підприємця ОСОБА_5 є основними доходами, а не прибутком, грошові кошти отримані під час шлюбу витрачені на потреби сімї, доводи позову про те, що на момент припинення шлюбу у відповідачки були якісь заощадження, депозити, акції, - не доведені. Позивачем пропущено строк позовної давності оскільки шлюбні відносини між сторонами припинені ще у червні 2010 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішення ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням та неправильним застосуванням матеріального та процесуального права, висновки суду є помилковими. Суд безпідставно не взяв до уваги наявні в матеріалах докази про придбання ОСОБА_5 на своє квартир у м. Полтаві і м. Харкові, а також той факт, що ОСОБА_5 використала кошти ОСОБА_4 для свого особистого збагачення. Суд не з?ясував, звідки у ОСОБА_5 кошти на придбання дорогоцінного рухомого і нерухомого майна, на розвиток підприємницької діяльності з 2006 по 2012р.р., закупівлі товару, капітальний ремонт магазину, офісу, і куди ОСОБА_5 поділа кошти від продажу нерухомості і рухомого майна, набутого в шлюбі з ОСОБА_4 з 2009 по 2012р.р. Висновки суду про те, що свої доходи ОСОБА_5 витрачала лише на потреби сім?ї, належним чином не обґрунтовані. Суд безпідставно не взяв до уваги наявні на а.с. 207-211 докази, які підтверджують доводи позивача, що він особисто вкладав свої грошові кошти в підприємницьку діяльність ОСОБА_5, а також докази про те, що ОСОБА_4 особисто сплачував за отримані ОСОБА_5 кредити. Суд не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, що позивачка отримала у 2006 2011 роках дохід на загальну суму 1448631 грн., який за законом підлягає розподілу між подружжям.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового засідання, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.08.2007 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Полтави від 05.10.2011 року, яке є чинним, він був розірваний і було поділено спільне майно подружжя, а саме: квартири АДРЕСА_1.

Чинним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 20.12.2012 року встановлено факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як чоловіка і жінки однією сімєю в період з 13.01.2006 року по 08.03.2007 року. Рішенням судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 17.01.2013 року вказане рішення змінено. Визнано право власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по одній другій частині квартири АДРЕСА_2.

З вказаних судових рішень вбачається, що після припинення шлюбних відносин у колишнього подружжя неодноразово розглядався спір про розподіл спільного майна.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

У силу статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Згідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21.12.2007 року № 11 судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання.

При вирішенні спору щодо поділу спільного майна поділу підлягає все майно подружжя, до складу якого включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться в інших осіб, враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї.

Згідно до рішення Конституційного Суду України від 19.09.2012 року по справі № 17-рп/2012 в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України треба розуміти так, що статутний капітал та майно приватного підприємства є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як встановлено по справі, ОСОБА_5 перебувала на обліку в ДПІ у м. Полтава як фізична особа-підприємець з 08.07.2005 по 05.07.2007р.р., з 07.02.2008 по 24.02.2010рр, та з 12.05.2010р. по 19.10.2012р.р., та була платником єдиного податку. Згідно до наявної в матеріалах справи довідки, а.с. 44, згідно до поданих нею звітів обсяг виручки від реалізації товарів, робіт, послуг за вказаний період всього складав 1448631 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позивач не довів належними доказами свого особистого вкладу у підприємницьку діяльність колишньої дружини, отримання кредитів на придбання нерухомого майна свідчить про недостатність доходів на потреби сім?ї, а вимога про стягнення з ОСОБА_5 частки одержаних доходів від підприємницької діяльності безпідставна, оскільки не було спростовано його витрату на потреби сім?ї.

На а.с. 207-211 справи є копії чеків магазинів на придбання торгівельного обладнання, будівельних матеріалів у 2008, однак вони не містять даних на підтвердження витрачання при цьому позивачем своїх грошових коштів та про те, що такі витрати відбувалися у спільній діяльності між сторонами для потреб сім?ї. Доводи скарги про витрачання позивачем своїх коштів на погашення кредиту, укладеного для потреб сім?ї також не доведені.

Крім того, предметом заявлено по справі позову є доходи одного з подружжя від підприємницької діяльності, які мають суто розрахунковий, тобто умовний, а не матеріальний характер. Позивач не надав доказів, що ці доводи є певними активами, що мають матеріальний характер: грошовими коштами, або іншими предметами матеріального миру, що є необхідною умовою для того, щоб суд зміг його поділити між подружжям.

При таких обставинах колегія суддів погоджується з висновками суду про недоведеність позову.

Оскільки таким чином суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги є недоведеними, то з передбачених ст. 308 ЦПК України підстав апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 315, 317, 319-325 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: