ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Касьяна О.П., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Остапчука Д.О.,

розглянувши цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Корженівської Ірини Володимирівни, яка діє від імені публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра», на рішення апеляційного суду Вінницької області від 22 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року публічне акціонерне товариств комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 24 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір кредитної лінії № 520/МК/2007/ЦВ-840 за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 27000 доларів США із терміном повернення до 24 грудня 2014 року з процентною ставкою 14,4 % річних. На забезпечення виконання зобов'язань за даним договором 24 грудня 2007 року між банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 укладено договори поруки. Крім того, цього ж дня між банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, предметом якого є земельна ділянка, площею 0,1298 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку з тим, що позичальник свої зобов'язання належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 17 січня 2012 року складає 39260,84 доларів США, просило задовольнити позов.

Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 8 жовтня 2012 року позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в розмірі 39260, 84 доларів США, що еквівалентно 313686 грн 26 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 22 квітня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову до ОСОБА_5 скасовано, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову у цій частині відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Корженівська І.В., яка діє від імені публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами установлено, що 24 грудня 2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_3 було укладено договір кредитної лінії № 520/МК/2007/ЦВ-840 за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 27000 доларів США із терміном повернення до 24 грудня 2014 року з процентною ставкою 14,4 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за даним договором 24 грудня 2007 року між банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 укладено договори поруки. Крім того, цього ж дня між банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, предметом якого є земельна ділянка, площею 0,1298 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 17 січня 2012 року становить 39260,84 доларів США.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині задоволення позову до ОСОБА_5 та ухвалюючи у цій частині нове рішення про відмову у позові, апеляційний суд виходив із того, що оскільки у кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється щомісячно частинами відповідно до графіку погашення кредиту, останній платіж за основним зобов'язанням та відсоткам було здійснено ОСОБА_3 22 грудня 2008 року, а позов було пред'явлено лише 23 серпня 2012 року, то договір поруки є припиненим на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України - внаслідок пропуску банком шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до п. 1. 1 кредитного договору банк відкриває кредитну лінію у сумі 27000 доларів США, терміном на 84 місяці з 24 грудня 2007 року по 24 грудня 2014 року.

Згідно п. 1.1 договору поруки поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань, що витікають з договору кредитної лінії, в т. ч. повернути до 24 грудня 2014 року кредит у розмірі 27000 доларів США.

Таким чином, з урахуванням того, що строк виконання основного зобов'язання згідно кредитного договору закінчується 24 грудня 2014 року, а з позовом до суду позивач звернувся у серпні 2012 року, то шестимісячний строк встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України, протягом якого кредитор має пред'явити вимоги до поручителя, не пропущений у всякому випадку щодо платежів, які мали бути здійснені відповідно до графіку повернення кредиту та сплати відсотків згідно додатку № 1 до договору кредитної лінії (т. 1 а. с. 12), і від встановленого терміну сплати яких та до подання позову не пройшло 6 місяців.

Апеляційний суд на вказані обставини уваги не звернув, дійшов помилкового висновку про припинення поруки щодо ОСОБА_7

Докази про те, що строк виконання зобов'язання або графік повернення кредиту і сплати процентів був змінений у справі відсутні.

Та обставина, що позивач мав право змінити строк виконання зобов'язання, однак цим правом не скористався, не свідчить про зміну строку виконання зобов'язання.

Крім того, аналіз положень ч. 4 ст. 559 ЦК України щодо припинення поруки у випадку невстановлення у договорі поруки строку її дії якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя дає підстави вважати, що цей строк має обчислюватись саме із встановленого сторонами строку виконання зобов'язання, який визначений строком дії кредитного договору.

На користь цього свідчить зміст ст. 529 цього Кодексу, яким передбачено право боржника виконати зобов'язання частинами та обов'язок кредитора прийняти виконану частину зобов'язання.

Тобто законодавець розрізняє такі поняття як зобов'язання та частина зобов'язання.

В диспозиції ч. 4 ст. 559 ЦК України зазначено про строк виконання саме зобов'язання, а не його частин для обрахування 6 місячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя і таким, у справі, яка розглядається, є строк повернення кредиту у повному обсязі визначений кредитним договором, а не окремих його частин, оскільки згідно умов кредитного договору предметом зобов'язання є кредит, який складається із всієї суми переданих позичальнику коштів і надається на певний період.

Такий в укладеному між сторонами договорі визначений у сумі 27000 долів США на період з 24 грудня 2007 року по 24 грудня 2014 року.

Крім того, ст. 559 ЦК України взагалі не передбачено припинення поруки в частині.

Встановлений ст. 559 ЦК України строк не є строком позовної давності.

Те, що на момент пред'явлення позову до поручителя спливла позовна давність по вимогах про стягнення заборгованості по чергових платежах, про застосування якої зроблено заяву, тягне за собою не припинення поруки, а впливає на визначення розміру заборгованості, в залежності від поважності причин її пропуску та можливості стягнення заборгованості поза межами позовної давності.

Порушення судом апеляційної інстанції при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення в частині позову до ОСОБА_5, тому ухвалене ним рішення в цій частині не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до цього суду.

В іншій частині судові не оскаржуються, тому їх законність судом касаційної інстанції не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Корженівської Ірини Володимирівни, яка діє від імені публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра», задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 22 квітня 2014 року в частині вирішення вимог до ОСОБА_5 скасувати, а справу в цій частині передати на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк
Судді:О.П. Касьян Г.І. Мостова М.І. Наумчук Д.О. Остапчук