Справа № 372/1872/15-ц
провадження № 2-822/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2015 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Мори О.М.

при секретарі Василенко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Обухові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Стокмастер» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Київщина - житло» про визнання майнових прав на обєкт нерухомості, визнання права власності на обєкт інвестування та зобовязання вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року Позивачка звернулась до суду з указаним позовом, в обґрунтування кого зазначає, що 01 серпня 2008 року між Позивачем, як інвестором та Відповідачем 1, як інвестиційним фондом (в розумінні ч. З ст. 5 Закону України «Про інвестиційну діяльність» - учасником інвестиційної діяльності), було укладено інвестиційні договори №№ УБ1-01/08/12/00001( далі - Договір 1), УБ1-01/08/12/00002 (далі - Договір 2), УБ1-01/08/12/00003 (далі Договір 3), про інвестування будівництва об'єкту інвестування з метою отримання Позивачем у власність обєкта інвестування після введення його в експлуатацію та за умови повної оплати його вартості.

Згідно п. 1.2 Договорів, об'єктом інвестування визначено:за Договором 1 - житлова квартира АДРЕСА_1;за Договором 2 - житлова квартира АДРЕСА_2;за Договором 3 - житлова квартира АДРЕСА_3.

Згідно п. 5.2. Договорів. Позивач зобов'язався здійснити розрахунок за обєкти інвестування, зазначені в п. 1.2. Договорів шляхом внесення коштів на поточний банківський) рахунок Відповідача 1 згідно із графіком інвестування, визначеному у інвестиційному свідоцтві, яке є додатком до Договорів.

Згідно п. 4.1. Договорів, Відповідач 1 зобов'язався, не пізніше трьох місяців після сплати -Позивачем всієї суми інвестування та передачі будинку під заселення, передати Позивачу передбачені цими Договорами документи для державної реєстрації останнім у відповідних органах БТІ права власності на обєкт інвестування. При цьому, п. 1.2.3. Договорів встановлено плановий термін передачі будинку під заселення - 4 квартал 2012 року. Згідно п. 6.1. Договорів, передача обєкту інвестування у власність позивачу здійснюється Відповідачем 1 після введення в експлуатацію секції, в якій розташований обєкт інвестування, виключно за умови повної оплати Позивачем вартості ціни обєкта інвестування. Згідно п. 1.2.2. Договорів, плановий строк введення секції в експлуатацію 30 вересня 2012 року.

Свої обов'язки за договорами, зокрема оплату в повному обсязі та своєчасно, Позивач виконав належним чином. Претензії з блоку Відповідача 1 не надходили. Даний факт Відповідачем 1 не заперечується.

Однак, станом на дату звернення до суду Відповідач - 1 не передав Позивачу, як виконавець інвестору, об'єкти інвестування за укладеними між ними договорами.

На запит Позивача від 28.07.2014 р. Відповідачем 1 надіслано лист-відповідь яким Відповідач 1 без жодних пояснень та обґрунтувань повідомив про перенесення терміну введення в експлуатацію житлового будинку, в якому розташовано вищевказані обєкти інвестування, на 2 квартал 2015 року, та терміну передачі будинку під заселення - на 3 квартал 2015 року.

Зазначені вище Договори у встановлений строк не виконані, свої договірні обов'язки Відповідач 1 не виконує, роботи по будівництво обєктів інвестицій зупинено.

У судовому засіданні представник позивача підтримавпозовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Стокмастер» заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити в його задоволенні.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Київщина - житло» в судове засідання не зявився про причини неявки судне повідомив.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 серпня 2008 року між Позивачем, як інвестором та Відповідачем 1, як інвестиційним фондом, було укладено інвестиційні договори №№ УБ1-01/08/12/00001, УБ1-01/08/12/00002,УБ1-01/08/12/00003, про інвестування будівництва об'єкту інвестування з метою отримання Позивачем у власність обєкта інвестування після введення його в експлуатацію та за умови повної оплати його вартості.

Свої обов'язки за договорами, зокрема оплату в повному обсязі та своєчасно, Позивач виконав належним чином. Претензії з боку Відповідача 1 не надходили. Даний факт Відповідачем 1 не заперечується.

Однак, станом на дату звернення до суду Відповідач - 1 не передав Позивачу, як виконавець інвестору, об'єкти інвестування за укладеними між ними договорами.

Станом на дату звернення до суду Відповідач - 1 не передав Позивачу, як виконавець інвестору, об'єкти інвестування за укладеними між ними договорами.

Проаналізувавши правові норми, що регулюють зазначені правовідносини суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів), цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права.

Статтею 7 вказаного Закону визначено, що інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій.

Відповідно ст.ст. 328, 392 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, пояснень представників позивача та відповідача, Забудовник своїх зобов'язань за договором інвестування не виконав. Будівництво об'єкту інвестування у визначені договором строки не закінчено, об'єкт інвестування в експлуатацію не введено та не надано позивачу комплект документів, необхідний для реєстрації права власності на об'єкт нерухомості.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав, поряд з іншим, є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права.

Згідно ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

До завершення будівництва об'єкта інвестування та введення його в експлуатацію майнові права на вказаний об'єкт належать позивачу, який сплатив повну вартість об'єкту інвестування.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачем майнових прав на об'єкт інвестування - житлова квартира АДРЕСА_1; житлова квартира АДРЕСА_2; житлова квартира АДРЕСА_3.

Однак, суд не погоджується з вимогами позивача про визнання за ним права власності на частку в об'єкті незавершеного будівництва з наступних підстав.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ст.876 ЦК України власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.

Згідно ст.ст.4, 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають, зокрема, право власності на нерухоме майно. Державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами

приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Судом встановлено по матеріалам справи, що об'єкт інвестування є незавершеним будівництвом, акт про прийняття його в експлуатацію не складався, технічний паспорт на зазначену позивачем квартиру не виготовлявся. Оскільки оформлення права власності на новостворене житлове приміщення пов'язане з введенням будинку в експлуатацію, право власності на об'єкт незавершеного будівництва на даний час та за цих обставин виникнути не може.

Згідно з вимогами ст. 182 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» право власності та інші речові права на нерухомі речі підлягають обовязковій державній реєстрації .

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Таким чином, в даному випадку мають місце правовідносини, що виникають зі створення нового нерухомого майна, право власності на яке виникає з моменту його прийняття до експлуатації та державної реєстрації.

При цьому, законом не передбачено визнання права власності на обєкт незавершеного будівництва.

Відповідно до п. 1.6 Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року, реєстрації підлягають права власності тільки на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об'єкти.

Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про основи містобудування» встановлено, що закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється.

Суд діє відповідно до положень ст.ст.10, 60 ЦПК України в межах наданих позивачем по справі суду доказів.

Згідно частини 1 ст.15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правовим змістом ст.ст. 328, 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно набувається у встановленому законом порядку, а не визнається судом.

Без надання забудовником в установленому законом порядку пакету документів до відповідного компетентного державного органу для оформлення та державної реєстрації позивачкою її права власності на обєкт інвестування, звернення позивачки до суду не є належним здійсненням своїх прав, оскільки суд не є уповноваженим органом щодо вирішення питання про отримання фізичними особами правовстановлюючих документів на новостворені обєкти нерухомого майна.

Судовому захисту підлягає право порушене, оспорене чи невизнане, а нереалізоване (нездійснене) право судовому захисту не підлягає, оскільки це не передбачено ні Конституцією України, ні Цивільним Кодексом України та суперечить основним засадам судочинства.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, суд приходить до висновку, що права позивачки не порушені, спору про право власності, як такого, між сторонами не існує, оскільки це право у позивачки у встановленому законом порядку ще не виникло, а тому в задоволенні позову в частині визнання права власності на обєкт інвестування суд вважає за необхідне відмовити

В порядку поновлення прав позивача, які порушені відповідачем, суд вважає зобов'язати відповідача - 1виконати умови інвестиційних договорів № УБ1-01/08/12/00001 від 01 серпня 2008 року, УБ1-01/08/12/00002 від 01 серпня 2008 року, УБ1-01/08/12/00003 від 01 серпня 2008 рокушляхом передачі позивачу права власності на об'єкти інвестування.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача-1 сплачений позивачем судовий збір у сумі 3654, 00 грн. у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 10, 60, 74, 76, 88, 169, 212, 214, 215, ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Стокмастер» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Київщина - житло» про визнання майнових прав на обєкт нерухомості, визнання права власності на обєкт інвестування та зобовязання вчинення дій задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 майнові права на обєкти незавершеного будівництва недобудовані житлові квартири АДРЕСА_1; № 100 в будинку № 1 по вул. Київській в м. Українка Обухівського району Київської області; № 111 в будинку № 1 по вул. Київській в м. Українка Обухівського району Київської області.

Зобов'язати Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Стокмастер» виконати умови інвестиційних договорів № УБ1-01/08/12/00001 від 01 серпня 2008 року, УБ1-01/08/12/00002 від 01 серпня 2008 року, УБ1-01/08/12/00003 від 01 серпня 2008.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Стокмастер» судові витрати - судовій збір в розмірі 3654 гривні 00 копійок на користь ОСОБА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області.

СуддяОСОБА_2