Справа № 314/635/15-ц Провадження № 2/314/384/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2015 року Вільнянський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого - судді Кіяшко В.О.,

при секретарі Павлівській І.В.,

за участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в позові посилається на те, що між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником прав та обовязків Закритого Акціонерного Товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк») та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір № б/н від 26.05.2008 р., відповідно до якого він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 3.2 та 3.3 умов та правил надання банківських послуг кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, банк в буд-який момент може змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 умов та правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому тарифами банку, які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 правил користування платіжною карткою.

Відповідно до п. 6.5 умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 6.6 умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку позичальник повинний виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди банку.

Відповідно до кредитного договору, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цих договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову.

Згідно з п. 5.5.1 правил користування платіжною карткою, за несвоєчасне виконання боргових обовязків, боржник сплачує відсотки за підвищеною відсотковою ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлені тарифами банку, які викладені на банківському сайті.

Згідно з п. 5.7 банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим договором.

Пунктом 9.12 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, якщо жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же самий строк.

Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач не виконав взяті на себе зобовязання за договором, у звязку з чим станом на 30.11.2014 року заборгованість по вказаному договору становить 27155,48 грн., яка складається з наступного: 6327,40 грн. заборгованість за кредитом, 14665,59 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4631,28 грн. заборгованість з комісії за користування кредитом, а також штрафи: 250,00 грн., (фіксована частина), 1531,21 грн. (процентна складова).

У звязку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Від представника позивача ОСОБА_3 до суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив суд відмовити у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на те, що на час подання позовної заяви до суду, відповідно до норм ЦК України, сплинув строк позовної давності.

Суд, вислухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено наступне.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідношення, в яких одна сторона (відповідач) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.05.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, був укладений кредитний договір № б/н, на підставі якого йому було надано кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач свої зобовязання за Договором виконав, надавши відповідачу кредит.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

З вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України вбачається, що захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси.

Правовідносини що склалися між сторонами, є договірними і врегульовані статтями 526, 527, 530, 610-611, 625, 1049, 1054 ЦК України.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтями 525-526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Судом встановлено, що в порушення норм закону і умов кредитного договору ОСОБА_1 зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 30.11.2014 року в розмірі 27155,48 грн., яка складається з наступного: 6327,40 грн. заборгованість за кредитом, 14665,59 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4631,28 грн. заборгованість з комісії за користування кредитом, а також штрафи: 250,00 грн., (фіксована частина), 1531,21 грн. (процентна складова) (арк. с. 6-9).

Таким чином, суд вважає підтвердженим твердження позивача про наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором, проте права позивача судовому захисту не підлягають у звязку із пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений, або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 Цивільного кодексу України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 Цивільного кодексу України), а не закінченням строку дії договору.

Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 12 листопада 2014 року № 6-167 цс 14, яка, відповідно до положень частини першої статті 3607 Цивільного процесуального кодексу України, є обов'язковою для всіх судів України.

Останній платіж відповідачем ОСОБА_1 було здійснено 16 січня 2009 року (обор. а.с. 6).

Таким чином для вирішення питання про наявність підстав для задоволення позову необхідно встановити чи поданий він в межах строку позовної давності, яка залежить від терміну дії кредитної картки.

Проте у матеріалах справи докази, що підтверджують термін дії виданої відповідачу ОСОБА_1 картки, відсутні,

У відповідності до частини 2 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а у відповідності до частини 3 статті 10, частини 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами 2, 4 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином з урахуванням останнього платежу 16.01.2009р. та дати звернення банку до суду 10.02.2015року, суд приходить до висновку, що банк звернувся до суду з позовом після спливу позовної давності.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідач в судовому засіданні скористався своїм правом, заробив заяву про застосування позовної давності.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 16, 256, 257, 261, 526, 530, 625, 1054 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У цивільному позові Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя В.О. Кіяшко

12.05.2015