Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Володимирецького районного суду від 8 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и л а :

11 березня 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення по 50 грн. аліментів щомісячно на утримання чотирьох неповнолітніх дітей.

Заочним рішенням Володимирецького районного суду від 8 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі позивачка посилалася на те, що місцевий суд розглянув справу у заочному провадженні без її згоди. У порушення вимог закону в оскаржуваному рішенні не зазначив мотивів, якими він керувався, відмовляючи їй у задоволенні позовних вимог, безпідставно звільнив відповідача від обовязку сплачувати на дітей аліменти.

При розгляді справи суд не взяв до уваги матеріальне становище позивача та відповідача, не зважив на те, що на утриманні сторін у справі перебуває четверо дітей, а відповідач ніде не працює, у звязку з чим тимчасово не має можливості підтримувати дітей фінансово.

Покликаючись на ці обставини, позивач рішення місцевого суду вважав незаконним та необґрунтованим і просив апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і зявилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що відмовляючи позивачці у задоволенні її вимог, місцевий суд виходив з того, що батьки зобов'язані самі утримувати дитину до досягнення нею повноліття і не можуть перекладати свої обов'язки стосовно утримання дітей на державу.

Проте погодитися повністю з таким підходом суду до вирішення спору сторін не можна.

Відповідно до законодавства одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обовязком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Частиною 3 ст. 184 СК України передбачено, що якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Зі свідоцтва про шлюб, виданого Берестівською сільською радою Володимирецького району Рівненської області, серії 1-ГЮ № 031282, вбачається, що сторони зареєстрували свій шлюб 14 жовтня 2007 року; від шлюбу мають чотирьох малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 5-8, 10).

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ніде не працюють, офіційних доходів не мають. ОСОБА_1 предявила даний позов 11 березня 2015 року (а. с. 1).

Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Тому зважаючи на викладені вище положення сімейного законодавства та встановлені у справі факти, колегія суддів вважає, що за таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню.

Доводи апелянта про те, що місцевий суд розглянув справу у заочному провадженні без її згоди не відповідають матеріалам справи (а. с. 17).

З урахуванням викладеного рішення місцевого суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, через що підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 141, 181-184, 191 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Володимирецького районного суду від 8 квітня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, 21 березня 1988 р. н., на користь ОСОБА_1 щомісячні аліменти на утримання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі по 50 (пятдесят) грн. на кожного, починаючи з 11 березня 2015 року і до досягнення кожним із дітей повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах сум платежів за один місяць на кожну дитину допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення. Воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: