Справа № 454/250/14 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/783/1665/15 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р.. Ніткевича А.В.,

з участю секретаря Гацій І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 29 квітня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань м.Червоноград про встановлення факту перебування особи на утриманні,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 В апеляційній скарзі стверджує про порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що його довірителем надано належні та допустимі докази на підтвердження факту перебування на утриманні у чоловіка, зокрема довідку з місця проживання, інформацію про сукупний дохід самої ОСОБА_3 та її чоловіка. Наголошує на тому, що основним постійним джерелом засобів до існування позивачки був дохід її чоловіка. Посилається на те, що в оскаржуваному рішенні невірно відображені покази свідка ОСОБА_5, який підтвердив, що позивачка перебувала на утриманні чоловіка. Крім того, зазначає, що представник відповідача не заперечував щодо задоволення позову, і покладався на розсуд суду. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нові рішення, яким позов задовольнити.

Оскільки в судове засідання не з"явились особи, які беруть участь у справі, колегія суддів вважає, що розгляд справи відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України слід проводити без участі останніх та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

А тому законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції перевіряється в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак оскаржуване рішення суду не відповідає вказаним вимогам.

Матеріалами справи встановлені наступні обставини.

ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з 31 січня 1963 року. (а.с.5)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. (а.с.6)

Згідно з довідкою про причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом серії ЛВА - 4 встановлено причинний зв`язок смерті ОСОБА_6 з професійним захворюванням. (а.с.7)

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на момент смерті ОСОБА_6 позивачка по справі досягла пенсійного віку, отримувала пенсію та перебувала на утриманні сина, який регулярно їздив на заробітки, а відтак дохід померлого не був для неї основним джерелом існування.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступним.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. Такими непрацездатними особами є, зокрема, жінки, які досягли 55 років, якщо вони не працюють.

Такими непрацездатними особами є: діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності; неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти; непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Згідно з п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику з прав про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року №5 встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов'язок щодо утримання цього члена сім'ї. Основне значення допомоги слід з'ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо.

Як безспірно вбачається з матеріалів справи, позивачці на момент смерті чоловіка виповнилося 69 років.

Довідкою Сілецької сільської ради стверджується, що сім"я ОСОБА_6 складалася з дружини ОСОБА_3 та сина ОСОБА_5 (а. 8)

Відповідно до постанови ВВД ФССНВВ м.Червоноград та довідки управління ПФУ у Сокальському районі ОСОБА_6 отримував щомісячну страхову виплату в сумі 1802 грн. 43 коп. та розмір пенсії ОСОБА_6 складав 2844,58 грн., тобто загальний дохід ОСОБА_6 становив 4647 грн. 01 коп., а розмір пенсії позивачки по справі - 1414,18 грн. (а.с.29, 41, 42)

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом ат ст. 48 Конституції України передбачено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Таким чином, колегія суддів приходить висновку, що позивачка, будучи непрацездатною особою, перебувала на утриманні померлого чоловіка ОСОБА_6, а отримувана нею пенсія становила лише незначну частку доходу сім`ї, та такий розмір не міг забезпечити останній достатній життєвий рівень.

Також колегією суддів враховується, що свідок ОСОБА_5 в засіданні суду першої інстанції не пояснював, що позивачка перебувала на його утриманні, що підтверджується технічним записом судового засідання. Крім того, вказаним записом також стверджується, що представник відповідача не заперечувала проти задоволення позову та при вирішенні справи покладалась на розсуд суду.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. 316 ЦПК України колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 29 квітня 2014 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Встановити факт перебування ОСОБА_3 на утриманні ОСОБА_6 на момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.