Єдиний унікальний номер 243/2726/15-ц Номер провадження 22-ц/775/84/2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Космачевської Т.В.,

суддів: Никифоряка Л.П., Будулуци М.С.,

при секретарі: Баранові В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Артемівську апеляційну скаргу ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 06 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 06 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2, та подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне зясування обставин по справі, а саме: суд не врахував його пояснення про знайомих позивача, що мешкають в м. Ялта та м. Сухумі, які запросили позивача з дитиною на відпочинок в літній час, а також того факту, що позивач має паспорт громадянина України для виїзду за кордон, в якому син ОСОБА_4 вписаний до нього, що дає право дитині перетину кордону без окремого оформлення проїзних документів. Вказує на те, що для перетину кордону з РФ потрібно лише свідоцтво про народження дитини Вважає, що суд не зясував цю обставину, хоча наявність чи відсутність вказаних документів не є умовою задоволення позову. Просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Відповідач та його представник з доводами апеляційної скарги не погодилися та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач та його представник в судове засідання апеляційного суду не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить отримання телефонограми.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим слухати справу за відсутністю позивача та його представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено та це вбачається з матеріалів справи, що шлюб між сторонами за рішенням Словянського міськрайонного суду було розірвано 24.12.2014 р. (а.с. 4), вони мають неповнолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з батьком (а.с. 5, 28). Ухвалою Словянського міськрайонного суду від 2 квітня 2015 року встановлено місце проживання дитини ОСОБА_5 (а.с. 26-27).

Згідно довідки від 21.04.2015 року дитина ОСОБА_5 відвідує дитячий садок №55 «Лелека» у м. Словянську Донецької області з 30 березня 2015 року. Дитину приводе та забирає батько (а.с. 29).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості та недоведеності.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти

років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про

порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадинами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року №231 (із змінами).

У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і

в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені поста-

новою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно з цими нормами регулювання виїзду неповнолітньої дитини за межі України має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів цієї дитини.

Аналізуючи норми закону щодо виїзду неповнолітньої дитини за межі України та матеріалі справи, апеляційний суд вважає, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції всебічно, повно і обєктивно дослідив надані сторонами докази, правильно встановив фактичні обставини справи та зробив правильні правові висновки. У рішенні наведені відповідні мотиви, з яких суд його ухвалив. Ці мотиви не суперечать закону, не спростовуються доводами скарги та відповідають інтересам дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було всебічно та повно розглянута справа по суті, є необґрунтованими тому, що:

- в Загальній декларації прав людини проголошено, що діти мають право на особливе піклування і допомогу;

- в Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Посилання апелянта на те, що позивач має паспорт громадянина України для виїзду за кордон, в якому син ОСОБА_4 вписаний до нього, що дає право дитині перетину кордону без окремого оформлення проїзних документів, та що для перетину кордону з РФ потрібно лише свідоцтво про народження дитини і інших документів не потрібно, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Крім того, апеляційний суд при розгляді апеляційної скарги по цивільній справі враховує той факт, що позивач бажає вивезти малолітню дитину в країну РФ, що є недружньою до України, та на тимчасово окуповану територію, не вказуючи конкретної адреси місця перебування дитини.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 06 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: