Справа № 417/274/14-ц
Провадження № 22ц/782/93/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Карайван Т.Д.

суддів: Кострицького В.В., Стахової Н.В.

при секретарі: Коротенка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 26 серпня 2014 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат за будівельні роботи, -

встановила:

26 серпня 2014 року ОСОБА_2 звернулася із зазначеним позовом до суду.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з відповідачем ОСОБА_1 з 4 березня 1990 року до 14 грудня 1990 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах, а з 15 грудня 1990 року у зареєстрованому шлюбі.

4 березня 1983 року відповідач отримав у подарунок житловий будинок №34 по вул. Сосновій ( на той час Садова) у с. Чмирівка Старобільського району Луганської області.

Під час спільного проживання в будинку вона спільно з відповідачем виконали будівельні роботи:

1)
Зняли зі стелі повністю штукатурку, перебили заново дранкою стелю, яку заново оштукатурили;

2) Добудували, прилаштувавши до будинку котельню, кухню та ванну;

3) Збільшили на 20 квадратних метрів житлову площу;

4) Переобладнали опалення;

5) Побудували гараж на 28,7 квадратних метрів;

6) Встановили вхідні металеві двері;

7) Зробили переобладнання газової мережі;

8) На городі збудували парникову теплицю з металу та дошки площею 264 кв.м.

9)

Проведеною судовою будівельно-технічною експертизою №246/23 від 10 вересня 2013 року встановлена вартість ремонтно-будівельних робіт в будинку, проведених після 15 грудня 1990 року складає 51441 грн. Посилаючи на те, що вона має право на ? частину їх вартості, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь витрати на ремонтно - будівельні роботи виконані по житловому будинку з будівлями та спорудами, розташованому по вулиці Соснова, 34 у с. Чмирівка Старобільського району Луганської області у розмірі 25720 грн. 50 коп.

Одночасно в своїй заяві від 26 серпня 2014 року позивачка просила забезпечити її позов шляхом накладення арешту на будинок №34 по вул. Сосновій в с. Чмирівка Старобільського району Луганської області, оскільки існує ризик відчуження ОСОБА_1 домоволодіння.

Оскаржуваною ухвалою суд забезпечив позов. Наклав арешт на будинок №34 по вул. Сосновій в с. Чмирівка Старобільського району Луганської області.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на те, що будинок йому не належить. 21 лютого 2014 року він подарував його своїй дочці ОСОБА_3. Суд зазначені обставини не врахував, порушив норма процесуального закону, постановив незаконну ухвалу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

За правилами ст. 151 ч.ч. 1-3, ст. 153 ч. 1 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній; заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, зазначення причин, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вказівку на вид забезпечення позову з обґрунтуванням його необхідності; забезпечення позову допускається, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Тобто, заява повинна бути належно вмотивованою, обґрунтованою та повинна містити чітке формулювання прохальної частини, якщо йдеться про заборону вчинення певних дій, то має бути зазначено про які саме дії йдеться.

Прийнявши до розгляду заяву про забезпечення позову, яка була складена без додержання зазначених вимог ЦПК, оскільки в ній не обґрунтована необхідність застосування вказаного виду забезпечення позову, відсутні відомості про наявність у відповідача нерухомого майна, що належить йому на праві власності, та його вартості, суддя не повернув її заявникові, як передбачено ч.8 ст.153 вказаного Кодексу.

Утім, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не є власником будинку, на який накладено арешт.

В пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Ухвала судді Марківського районного суду Луганської області від 26 серпня 2014 року цим вимогам закону не відповідає. Зокрема, суддя не навела належної мотивації та не послалася на відповідні докази щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Суд, не виконавши обов'язків, покладених на нього процесуальним законом, вийшов за межі позовних вимог та наклав арешт на будинковолодіння, тоді як предметом спору є стягнення вартості ремонтно-будівельних робіт тобто стягнення суми.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду про забезпечення позову була постановлена до відкриття провадження по цивільній справі, що є порушенням вимог закону.

Оскільки судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали був порушений порядок, встановлений для розгляду питання забезпечення позову,колегія суддів, вважає, що апеляційну скаргу на підставі п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України, слід задовольнити , ухвалу скасувати, а питання про забезпечення позову передати на новий розгляд до того ж суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, ст. 312, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 26 серпня 2014 року - скасувати, а питання про забезпечення позову передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді: