У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шаховніної М. О. ,

при секретарі - Карпенко Н. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ в м. Києві Рудьковської О.С. та постанову державного виконавця про арешт майна, заінтересовані особи - ОСОБА_3, в.о. начальника ВДВС Подільського РУЮ в м. Києві Попович Я.В.,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою дії державного виконавця та постанову державного виконавця про арешт майна.

Свої вимоги мотивує тим, що у провадженні ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження щодо стягнення з нього аліментів, для виконання якого, постановою державного виконавця від 30 квітня 2015 року було накладено арешт на майно та оголошено заборону на його відчуження.

Посилаючись на те, що вказана постанова незаконна, просив визнати дії державного виконавця незаконними та скасувати постанову від 30 квітня 2015 року про накладення арешту та оголошення заборони на відчуження.

У судове засідання заявник не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.32).

Державний виконавець у судовому засіданні просила скаргу залишити без задоволення. Пояснила, що постанова про накладання арешту на майно скаржника є законною, оскільки у боржника існує заборгованість із сплати аліментів понад трьох місяців, на сьогоднішній день боржник теж не сплачує аліменти.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про відмову у задоволенні скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві з перебуває виконавчий лист по справі № 758/14765/14-ц, виданий Подільським районним судом міста Києва 02.02.2015 року, про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини. (а.с. 15)

Постановою державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві від 23 лютого 2015 року відкрито виконавче провадження. (а.с. 17 звор. а.с.)

23 лютого 2015 року ОСОБА_1 було направлено копію постанови від 23.02.2015 року та виклик державного виконавця. (а.с. 17- 18)

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві було здійснено розрахунок заборгованості по аліментам з 11.12.2014 року по 01.05.2015 року, яким встановлено, що станом на 01.05.2015 року заборгованість становить 6 794 грн. 75 коп.

Відповідно до положень ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» 30 квітня 2015 року державним виконавцем ВДВС Поділського РУЮ у м. Києві винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 та заборонено відчуження будь-якого майна, яке належить останній, арешт накладено в межах суми судового збору.

Не погоджуючись з таким розрахунком заборгованості та постановою про арешт майна ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця та вищезазначену постанову.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві було здійснено розрахунок заборгованості по аліментам з 11.12.2014 року по 01.05.2015 року, яким встановлено, що станом на 01.05.2015 року заборгованість становить 6 794 грн. 75 коп. (а.с. 23)

У довідці зазначено, що заборгованість нарахована виходячи із розміру середньомісячної заробітної плати по м. Києву, відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України та ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до положень ч. 3 ст. 195 СК України якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячі із середньої заробітної плати працівника по даної місцевості.

Згідно ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому СК України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого СК України.

Таким чином, за змістом вказаних положень Закону, за наявності рішення суду про встановлення розміру аліментів у частці від заробітку, розмір заборгованості за аліментами визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення на підставі виконавчого листа та стягнення такої заборгованості проводиться в межах виконавчого провадження.

Державний виконавець для виконання виконавчого листа відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» направив запити до Пенсійного фонду України та Державної податкової служби України щодо отримання інформації про джерела доходів боржника та про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах. (а.с. 20)

Згідно відповідей та матеріалів виконавчого провадження відсутні дані, що боржник працював, місце роботи ОСОБА_1 не повідомив.

При складанні довідки - розрахунку державний виконавець керувався наявними даними у матеріалах виконавчого провадження, тому дії державного виконавця є правомірними та відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно вимог ст. 11 вказаного Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

У ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частиною 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що в разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

В силу ч. ч. 1, 2 ст.57 зазначеного Закону вказано, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Станом на день винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів становила 6 794 грн. 75 коп.

Відповідно до п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у разі наявності заборгованості по сплаті аліментів понад 3 місяці стягнення може бути звернено на майно боржника.

Таким чином, державним виконавцем, з метою забезпечення реального виконання рішення, було правомірно винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30 квітня 2015 року, оскільки заборгованість по сплаті аліментів боржником до цього часу погашена не була. Разом з тим, у вказаній постанові зазначено, що арешт накладається на все майно боржника, але в межах суми боргу.

Крім того, окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню, визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за № 489/20802.

Пунктом 7.13 даної Інструкції встановлено, що державний виконавець у разі надходження виконавчого документа про стягнення аліментів у день відкриття виконавчого провадження повинен підрахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів та разом з постановою про відкриття виконавчого провадження повідомити про нього стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості повинен бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишились після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначеного виконавчим документом, загальну суму заборгованості.

Якщо розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три місяці зі сплати аліментів, державний виконавець перевіряє майновий стан боржника з одночасним накладенням арешту на майно боржника та за наявності підстав вручає (направляє) боржнику письмове попередження про притягнення його до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів.

Посилання скаржника на те, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30 квітня 2015 року є незаконною, оскільки ОСОБА_1 належним чином сплачуються аліменти, суд не приймає до уваги, оскільки заборгованість по аліментам за попередній період не погашена у повному обсязі, та часткова сплата аліментів не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника з метою забезпечення реального виконання рішення суду.

Таким чином, вимоги скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ в м. Києві Рудьковської О.С. та постанову державного виконавця про арешт майна є безпідставними та недоведеними, оскільки дії державного виконавця при примусовому виконанні рішення суду, здійснюються у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 383, 384, 386, 387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ в м. Києві Рудьковської О.С. та постанову державного виконавця про арешт майна, заінтересовані особи - ОСОБА_3, в.о. начальника ВДВС Подільського РУЮ в м. Києві Попович Я.В. відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали, а в разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяМ. О. Шаховніна