Номер провадження: 22-ц/785/5859/15
Головуючий у першій інстанції Прохороа П.А.
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А. суддів: Бабія А.П., Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Житлово - комунальний сервіс «Вузівський» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 травня 2015 року, -

встановила:

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з відповідачів на користь КП «ЖКС Вузівський», у розмірі 5639,21 гривень,

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилався на те, що відповідачі належним чином не виконують своїх обов'язків по сплаті наданих йому послуг, у зв'язку з чим у них з листопада 2008 року виникла заборгованість за отримані послуги із УБПТ.

В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Також поясняла суду, що строк звернення до суду з даним позовом переривався зверненням з заявами про видачу судового наказу, що у подальшому були скасовані за заявами боржника.

Відповідач у судовому засіданні наголошувала на тому, що позивач надає послуги з УБПТ неналежної якості, в наслідок чого відповідач вважає, що сплачує достатні кошти, та не вбачає будь-яких підстав для сплати послуг у зазначеному позивачем розмірі, та зазначили на пропуск позивачем строків позовної давності.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 травня 2015 року позов задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_2на користь Комунального підприємства "Житлово-комунальний сервіс "Вузівський" заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг в розмірі 2492,57 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства "Житлово-комунальний сервіс "Вузівський" заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг в розмірі 2492,57 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду відповідачі подали апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, сторони, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції посилався на те, що КП ЖКС «Вузівськийй» є юридичною особою. Будинок, в якому мешкають відповідачі, належить до житлового фонду місцевих Рад та знаходиться на балансі КП ЖКС «Вузівський».

Відповідно до п. «а» ст. 28 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет міської ради узгоджує плату за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які знаходяться на обслуговувані організацій.

Відповідно до ст.19 ч.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до ст.19 ч.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 2 ст.642 ЦК України встановлено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму грошей або ін.), що засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Тобто, надання житлово-комунальних послуг, отримання житлово-комунальних послуг, надання рахунків на його оплату та їх оплата у встановленому порядку підтверджують правовідносини між споживачем і виконавцем.

Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 162 ЖК України визначено, що плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. У платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. У разі зміни вартості житлово- комунальних послуг виконавець/виробник не пізніше ніж за 30 днів повідомляє про це споживача з визначенням причин зміни вартості та наданням відповідних обґрунтувань з посиланням на погодження відповідних органів.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 (далі - Правила), плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил).

З розрахунку КП ЖКС «Вузівський» вбачається, що відповідач відповідачі мають заборгованість за використання комунальних послуг з утримання будинків, споруд, та прибудинкових територій, яка за період з 01.11.2008 року по 01.01.2015 року становить 5639,21 гривень.

Суд першої інстанції погодився з твердженнями відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, виходячи з наступного.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14, частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦІ1К України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності

З наданих суду доказів вбачається, що у грудні 2009 року Київським районним судом м. Одеси було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг за період з 01.11.2008 року по 01.10.2009 року.

Такий наказ було скасовано Ухвалою цього суду від 03.03.2010 року. Таким чином перебіг позовної давності за вказаними вимогами почався з постановлення зазначеної ухвали, та закінчився у березні 2013 року.

В грудні 2013 року позивач знову звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг за період з 01.09.2009 року по 01.11.2013 року.

Такий судовий наказ було скасовано ухвалою суду від 06.02.2014 року, що набула законної сили 12.02.2014 року, та таким чином щодо вимог позивача про сійінсїшя заборгованості у період з 01.09.2009 року по 01.11.2013 року відбулось переривання перебігу строків позовної давності, та їх перебіг почався з січня 2014 року.

На підставі наведеного суд першої інстанції дійшов висновку, що позов КП ЖКС «Вузівський» про стягнення заборгованості підлягає частковому задовольню, а саме слід стягнути з відповідачів на користь КП ЖКС «Вузівський» заборгованість за житлово-комунальні послуги в частинах, в сумі по 2492,57 гривень, з кожного, що склалась за період з 01 вересня 2009 року по 31 січня 2015 року - час звернення до суду з даним позовом.

Також суд першої інстанції дійшов висновку суду про стягнення заборгованості з відповідачів в частинах, оскільки відповідачі, згідно із свідоцтвом про право власності на житло виданого згідно із розпорядженням від 09.12.199 №139433, є власниками квартири АДРЕСА_1, та така квартира належить їм на праві спільної часткової власності, у рівних частках.

Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласники зобов'язані брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна у частці, що відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Зміст доводів апеляційної скарги зводиться до того, що суд першої інстанції помилково застосував положення ст. ст. 32, 162 ЖК України, та не застосував положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідно до якого відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а оскільки між сторонами відсутній договір на надання житлово-комунальних послуг, та позивачем не виконані вимоги п.3 ч.2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» щодо його обов'язку підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг згідно з типовим договором. Зазначені обставини на думку відповідачів є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні заявлених позивачем позовних вимог.

Колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заявлених позивачем позовних вимог.

Суд першої інстанції правомірно встановив, що сторони знаходяться у договірних відносинах, оскільки позивачем надаються житлово-комунальні послуги, однак відповідачами не здійснюється їх оплата.

В мотивувальній частині Постанови Верховного Суду України № 6-59цс13 від 30.10.2013 року визначено, що пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відсутність договору про житлово-комунальні послуги між сторонами, не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача.

Предметом розгляду справи не було зобов'язання позивача підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг згідно з типовим договором відповідно до вимог п.3 ч.2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Колегія вважає, що суд першої інстанції помилково посилався у рішенні на ст. ст. 32, 162 ЖК України, оскільки у Постанові Верховного Суду України № 6-59цс13 від 30.10.2013 року визначено, що правовідносини, пов'язані з несвоєчасною оплатою житлово-комунальних послуг, за своєю правовою природою не є житловими.

Проте таке помилкове посилання не вплинуло на законність оскаржуваного судового рішення та не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Судді О.А. Ступаков

А.П. Бабій

В.А. Станкевич