АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6358/2015 Головуючий у суді першої інстанції - МирошниченкоО.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Крижанівської Г.В.,

при секретарі Сливка А.В.,

за участю:

представника позивача Любуня О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 вересня 2014 року по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И Л А:

19.12.2013 КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києвазвернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просило стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 10 687 грн. 42 коп., інфляційні втрати в розмірі 2 166 грн. 71 коп., а також три відсотки річних у розмірі 983 грн. 63 коп., обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідач споживаючи житлово-комунальні послуги не в повному обсязі сплачує їх вартість, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01.09.2014 позов задоволено - стягнуто з ОСОБА_4 на користь КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 10 687 грн. 42 коп., інфляційні втрати в розмірі 2 166 грн. 71 коп., три відсотки річних у розмірі 983 грн. 63 коп. та судовий збір у сумі 229 грн. 40 коп.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.01.2015 заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує на недоведеність та неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, зазначає, що суд не застосував строки позовної давності, не перевірив розмір та період заборгованості, а також безпідставно стягнув суму інфляції та три відсотки річних.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач повторно не з'явився в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в письмових поясненнях підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились з судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач користуючись житлово-комунальними послугами, не в повному обсязі сплачував їх вартість, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню за весь період.

З вказаним висновком суду в повній мірі погодитись не можливо, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13.08.2013 скасовано судовий наказ № 2н/754/1781/13 від 13.06.2013 про стягнення з ОСОБА_4 на користь КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва заборгованості за житлово-комунальні послуги.

19.12.2013 КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва звернулось до суду з даним позовом.

Згідно свідоцтва про право власності від 09.10.2008, виданого Головним управлінням житлового забезпечення, ОСОБА_4 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1.

Вищевказаний будинок знаходиться на обслуговуванні у позивача, який відповідно до покладених функцій відповідає перед іншими підприємствами - надавачами житлово-комунальних послуг за повну та своєчасну оплату мешканцями Деснянського району наданих послуг.

Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями.

У відповідності до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені законом або договором.

Відповідно до пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 p. № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Система оплати послуг (щомісячна або авансова) та форма оплати послуг (готівкова або безготівкова) визначаються у договорі між споживачем і виконавцем.

Встановлено, що відповідачу надаються житлово-комунальні послуги, проте за надані послуги останній сплачує не в повному обсязі, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка за період з 01.01.2009 по 01.07.2014, становить 10 687 грн. 42 коп., що підтверджується бухгалтерським розрахунком суми боргу, перевіреним судом першої інстанції.

Відповідач не надав належних доказів на підтвердження відсутності заборгованості в зазначеному розмірі, а також не надав доказів на підтвердження неналежного надання йому житлово-комунальних послуг.

Разом з цим, слід зазначити, що справу розглянуто за відсутності відповідача і ухвалено заочне рішення. Відповідач подав до суду заяву про пропуск позивачем строку позовної давності (а.с. 58,59), яка залишена судом без вирішення, оскільки в оскаржуваному рішенні суд не навів відповідні мотивування з яких дійшов висновку про відсутність підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Перевіряючи доводи апелянта про пропуск позивачем строку позовної давності, колегія суддів дійшла висновку про їх обґрунтованість, з наступних підстав.

Згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогами про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами 3-5 ст. 268 ЦК України закріплено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу у червні 2013 року (судовий наказ видано 13.06.2013 та скасовано 13.08.2013), а з даним позовом позивач звернувся до суду 19.12.2013 і просив, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, стягнути з відповідача заборгованість за період з 01.01.2009 по 01.07.2014, тобто поза межами визначеного законом трирічного строку позовної давності.

Будь-яких поважних причин пропуску строку звернення до суду позивачем не наведено.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості лише в межах трирічного строку позовної давності, тобто за період з 01.06.2010 по 01.07.2014, що фактично не заперечувалось сторонами, які надали власні розрахунки заборгованості за вказаний період часу.

Відповідно до наданого позивачем та перевіреного судом розрахунку, заборгованість позивача за житлово-комунальні послуги становить 6 918 грн. 97 коп., з урахуванням здійснених позивачем часткових проплат.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги підлягають частковому задоволенню.

Водночас, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що суд неправомірно задовольнив вимоги позивача про стягнення суми інфляції та трьох відсотків річних, оскільки у відповідності з вимогами ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Вказана правова норма безумовно поширюється на правовідносини сторін і підлягає застосуванню, оскільки інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Однак, у зв'язку з тим, що загальний розмір заборгованості, з урахуванням строку позовної давності зменшено, то й, відповідно, підлягають зменшенню і суми інфляції та трьох відсотків річних, які становлять, за період з 01.06.2010 по 01.07.2014, 1 133 грн. 90 коп. та 479 грн. 25 коп. відповідно, які обґрунтовано обраховані позивачем.

За таких підстав, коли судом встановлено, що з вини відповідача зобов'язання перед позивачем не виконано, відповідач в односторонньому порядку відмовився виконувати взяті на себе зобов'язання щодо сплати платежів за спожиті житлово-комунальні послуги та платі на утримання будинку і прибудинкової території, висновок суду про стягнення з відповідача заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми, є правомірним, однак, у зв'язку з незастосуванням судом, за заявою відповідача, наслідків спливу строку позовної давності, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволенню позову.

У зв'язку з частковим задоволенням заявлених вимог, судові витрати, в силу вимог ст. 88 ЦПК України, присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись, ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 вересня 2014 року по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації: АДРЕСА_2, місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва (м. Київ, вул. Закревського, 15, ідентифікаційний код 36657100) заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 6 918 (шість тисяч дев'ятсот вісімнадцять) грн. 97 коп., інфляційні втрати в сумі 1 133 (одна тисяч сто тридцять три) грн. 90 коп., три відсотки річних у розмірі 479 (чотириста сімдесят дев'ять) грн. 25 коп. та судовий збір у сумі 85 (вісімдесят п'ять) грн. 32 коп., а всього стягнути 8 617 (вісім тисяч шістсот сімнадцять) грн. 44 коп.

В задоволенні іншої частини заявлених вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді