АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 678/421/14-ц
Провадження № 22-ц/792/1108/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Костенка А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

при секретарі : Гриньовій А.М.

з участю : представника позивача ОСОБА_1, прокурора Лапко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/17339/14-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Летичівського районного суду від 14 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - служба у справах дітей Летичівської районної державної адміністрації Хмельницької області, прокуратура Летичівського району Хмельницької області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зобов'язання зняти з реєстрації.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звертаючись до суду з позовом, вказувала, що є власником квартири АДРЕСА_1. Позивач зазначала, що у цій квартирі також зареєстровані її колишня невістка - ОСОБА_3 з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є її онуком. Позивач вказувала, що шлюб між відповідачкою та її сином було розірвано у 2008 році. З 2011 року відповідачка не проживає у вказаній квартирі, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 1 грудня 2012 року. У 2013 році ОСОБА_5 повторно вийшла заміж, змінила прізвище на ОСОБА_3 і разом з сином переїхали проживати у с. Суслівці Летичівського району. При цьому не знялась з реєстраційного обліку за адресою квартири. В обґрунтування позову позивач вказувала, що змушена сплачувати комунальні послуги за ОСОБА_3, оскільки комунальні послуги нараховуються і на неї. Крім того, вказувала, що відповідачка фактично проживаючи в іншому населеному пункті, також є власником житлового будинку у с. Терлівка Летичівського району. Тобто, зняття з реєстраційного обліку не позбавить відповідача місця проживання. Тому, уточнивши під час розгляду позовні вимоги, просила суд визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1, зобов'язати ОСОБА_3 зняти з реєстрації ОСОБА_4 та прописати за адресою фактичного проживання.

Ухвалою Летичівського районного суду від 1 квітня 2015 року до участі у справі як ______________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Ходоровський І.Б. провадження № 22-ц/792/1108/15

Доповідач - Костенко А.М. Категорія № 47

орган, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб залучено

прокуратуру Летичівського району Хмельницької області.

Рішенням Летичівського районного суду від 14 квітня 2015 року вказаний позов задоволено частково. Визнано ОСОБА_3, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, просить скасувати вказане рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, ухвалити нове, яким задоволити позов в цій частині, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права і процесуального права. Вказує, що суд дав невірну оцінку поясненням учасників процесу, показанням свідків, а також письмовим доказам. Суд безпідставно не взяв до уваги пояснення щодо теперішнього місця проживання відповідачки та її сина, акт обстеження житлових умов. Також вважає, що суд неправомірно не взяв до уваги пояснення прокурора, самої відповідачки, щодо непроживання у квартирі. Апелянт вказує, що при вирішенні спору, суд не взяв до уваги положення чинного сімейного законодавства, а також судову практику.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 п. 3 і п. 4 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Так судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 20 листопада 2000 року є власником квартири АДРЕСА_1.

ЇЇ син ОСОБА_8 та громадянка ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 2005 по 2009 рік. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням суду від 17 грудня 2009 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 був розірваний за позовом ОСОБА_3 і 25 січня 2010 року внесено актовий запис про розірвання шлюбу.

За усною угодою між батьками було визначено місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_4 з матір'ю ОСОБА_3

29 жовтня 2010 року ОСОБА_3 та її малолітній син ОСОБА_4 за згодою власника квартири ОСОБА_2 були зареєстровані в АДРЕСА_1. ОСОБА_8 в цій квартирі зареєстрований не був.

З грудня 2011 році ОСОБА_3 та її малолітній син ОСОБА_4 виселились з квартири і в ній не проживають.

Власник квартири ОСОБА_2 сплачує комунальні послуги з розрахунку проживання в квартирі трьох осіб.

В 2013 році ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з громадянином ОСОБА_10 та постійно проживають однією сім'єю в с. Суслівці Летичівського району Хмельницької області в житловому будинку АДРЕСА_4, який належить матері ОСОБА_10 - ОСОБА_11 Дитина має окрему кімнату, яка обладнана всім необхідним, умови проживання задовільні.

У відповідності до ч. 4 ст. 156 Житловго кодексу України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на час реєстрації ОСОБА_3 та її малолітнього сина ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_2 - 29 жовтня 2010 року ОСОБА_8 та ОСОБА_3 вже були розлучені, ОСОБА_8 у вказаній квартирі не проживав і взагалі в цій квартирі зареєстрований не був, це житлове приміщення ніколи не було його постійним місцем проживання.

Отже, ОСОБА_3 та її малолітній син ОСОБА_9на час реєстрації в квартирі АДРЕСА_2 29 жовтня 2010 року, з врахуванням приписів норм ст. ст. 64, 156 Житлового кодексу України, не були членами сім'ї власника квартири ОСОБА_2, набули право користування житловим приміщенням з інших підстав, а не як члени сім'ї власника житла.

Згідно ст.ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позов, правомірно виходив з того, що відповідач втратила право користування житлом як член сім'ї власника житла, який понад шість місяців без поважних причин не користувався ним. З грудня 2011 року відповідачка припинила користуватися спірною квартирою.

Рішення суду в цій частині ОСОБА_3 не оскаржила.

Однак, в той же час, згідно 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків або одного з них з ким вона проживає.

Як вбачається з матеріалів справи, після розірвання шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 останні визначили місце проживання дитини з матір'ю ОСОБА_3

Місце проживання ОСОБА_8 АДРЕСА_1 зареєстровано не було, він проживає за іншою адресою.

Таким чином, право малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користування спірною квартирою є похідним від права його матері ОСОБА_3, з якою він проживає. Таке право ОСОБА_3 в силу закону втратила, а тому втратив право на користування спірною квартирою і малолітній ОСОБА_4. При цьому, в спірній квартирі не проживає і батько дитини.

Крім того, мати малолітнього зареєструвала шлюб з іншою особою та виїхала разом з сином на постійне місце проживання в інший населений пункт.

Як вбачається з акту обстеження умов проживання ОСОБА_4, проведеного службою в справах дітей Летичівської РДА, дитина проживає в АДРЕСА_3 разом зі матір'ю та вітчимом, в дитини є окрема кімната, яка обладнана всім необхідним для проживання дитини.

Задовольнивши позов про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування спірною квартирою, та відмовивши в позові відносно її малолітнього сина, суд фактично вирішив питання про можливість окремого проживання дитини, яка не досягла десятирічного віку, і його матері, тобто, окремо від батьків взагалі, оскільки батько теж не проживає в спірній квартирі.

Такий висновок суду суперечить вимогам норм ст. 29 Цивільного кодексу України, ст.. 11 Закону України «Про охорону дитинства», норм Сімейного кодексу України та в загальному правам та інтересам неповнолітнього, що не досяг 10 річного віку.

Посилання суду першої інстанції на ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту громадян і безпритульних дітей» в цьому конкретному випадку не можуть бути прийняті до уваги, оскільки захищають права дітей при вчиненні правочинів щодо жилих приміщень, якими діти користуються з метою захисту їх житлових прав. Однак у зазначеній цивільній справі малолітня дитина взагалі не проживає в спірній квартирі, житловим приміщенням протягом тривалого часу з волі своєї матері, з якою він проживає, не користується та взагалі вибув до іншого населеного пункту на постійне проживання разом з мамою, яка перебуває в шлюбі з іншою особою і створила нову сім'ю. На теперішній час не є і на момент реєстрації в спірній квартирі, не був членом сім'ї позивача (власника).

Задоволенням позовних вимог житлові права малолітнього сина ОСОБА_5 ніяким чином не порушуються, оскільки відповідачка та її син в спірній квартирі не проживають більше трьох років, проживають однією сім'єю з іншою особою, дитина забезпечена належними житловими умовами по місцю проживання матері в іншому шлюбі та в іншій сім'ї.

На вказані обставини і норми цивільного законодавства суд першої інстанції уваги не звернув та безпідставно задовольнив позов лише частково.

Виходячи з наведених обставин справи, норм чинного законодавства та давши оцінку зібраним доказам, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування спірною квартирою, підлягає скасуванню через неправильне застосування норм матеріального права з ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Летичівського районного суду від 14 квітня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення:

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: (підпис) Судді: (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя А.М. Костенко