АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

08 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Музичко С.Г., Саліхова В.В.

при секретарі: Кутц А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 06 травня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договорів поруки припиненими, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06 травня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договорів поруки припиненими залишено без розгляду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України .

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою. Вважає, що залишення позову без розгляду можливе лише в разі взаємного волевиявлення сторін. Враховуючи те, що спір щодо захисту прав споживачів не підлягає розгляду у третейському суді, він подав позов безпосередньо до суду загальної юрисдикції. Вважає, що ухвала є незаконною та підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В суді апеляційної інстанції апелянт апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній.

Представник третьої особи - ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу задовольнити.

Представник Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в судове засідання не з'явився ,про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованістьоскаржуваної ухвали в цих межах, колегія суддів, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву без розгляду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, суд виходив з того, що укладений між сторонами договір поруки містить Третейське застереження і від відповідача надійшло до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами заперечення проти вирішення спору в суді.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, між сторонами був 04.09.2008 року укладений договір поруки № 02-10/3626 на забезпечення виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_2 за Договором кредиту № 10-29/8405 від 04.09.2008 року

Згідно з п. 5.2 поруки № 02-10/3626 від 04.09.2008 року у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону "Про третейські суди", домовилися, що спір розглядається одноособово суддею Ярошовцем В.М. Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків за адресою: м. Київ, вул. М. Раскової, 15, або суддями Мороз О.А. і Білоконем Ю.М. у порядку черговості чи визначеним головою Постійно діючого Третейського суду відповідно до Регламенту

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до ст. 12 цього Закону третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Таким чином, пункт 5.2 Договору поруки є Третейським застереженням, тобто договором про передачу спору на вирішення до третейського суду.

В судовому засіданні 06.05.2015, до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами, представником відповідача було заявлено клопотання про залишення позову без розгляду у зв'язку з тим що Договір містить третейське застереження.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо між сторонами укладено договір про передачу спору на вирішення до третейського суду і від відповідача надійшло до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами заперечення проти вирішення справи в суді.

Відповідно до ч. 5 статті 130 ЦПК України, якщо між сторонами укладено договір про передачу спору на вирішення третейського суду, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 року, договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (стаття 17 ЦПК) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом. Разом з тим пред'явлення позову до суду за наявності такого договору не дає підстав для повернення заяви чи відмови у відкритті провадження у справі (статті 121, 122 ЦПК), за винятком передбаченого пунктом 6 частини першої статті 207 ЦПК обов'язку суду залишити заяву без розгляду, якщо від відповідача надійшло до початку з'ясування обставин у справі заперечення проти вирішення спору в суді.

Таким чином, наявність договору між сторонами про передачу справи на розгляд третейського суду не перешкоджає його розгляду у суді, лише за умови, що обидві сторони на це погоджуються, в іншому випадку заява залишається без розгляду. Але якщо сторони так і не звернуться до третейського суду, то вони за спільної згоди можуть повторно звернутися до суду.

Крім цього, рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII «Третейське самоврядування» Закону України «Про третейські суди» (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (ст. 17 ЦПК України, ст. 12 ГПК України, ст. 6 Закону України «Про третейські суди»), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України).

Отже угода сторін про передачу спору на вирішення третейського суду є конституційним правом, яке не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України).

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, залишення судом першої інстанції заяви без розгляду відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом було допущено порушення норм процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону, на підставі повного та всебічного дослідження матеріалів справи.

В порядку п. 1 ч. 1 ст. 312, п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право, зокрема, постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317 колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 06 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 752/2625/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8310/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Сальникова Н.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.