Рішення

Іменем України

Справа № 712/11956/14-ц

Провадження 2/712/1302/15

09 червня 2015 року

Соснівський районний суд м.Черкаси в складі:

головуючого судді - Марцішевської О.М.

при секретарі - Вдовенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Черкаської міської ради до ОСОБА_1, третя особа КП Соснівська служба утримання будинків" про виселення,

в с т а н о в и в:

Виконавчий комітет Черкаської міської ради звернувся до суду з позовом про виселення, посилаючись на те, що під час проведення перевірки використання житлового фонду комунальної власності територіальної громади м.Черкаси за повідомлення КП «Соснівська СУБ» у березні 2014 року був виявлений факт самоправного вселення та безпідставного проживання відповідача в квартирі АДРЕСА_1, На адресу відповідача направлялись приписи щодо усунення порушення, які останнім проігноровані, на сьогоднішній день квартира не звільнена. Просить виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення.

Ухвалою суду від 16.03.2015р. скасоване заочне рішення суду від 11.14.2014р. про задоволення позову, та справу призначено до розгляду в загальному порядку.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав, вказував, що відповідач в період роботи був вселений до квартири в житловому будинку, закріпленому в якості маневреного фонду житлоуправління, таким чином права на постійне користування займаним житлом в установленому законом порядку не набув, вимогу про звільнення квартири не виконав, чим власнику створюються перешкоди у користуванні своїм майном. Також вказував, що позовна давність не поширюється на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном, оскільки у такому разі йдеться про триваюче порушення.

Представники відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4 позов не визнали, вказували, що відповідачу на підставі ордеру керівника РЕУ-7 була надана у 2001 році для проживання квартира № 25 в житловому будинку, який був віднесений до маневреного житлового фонду та в 2010 році був переведений в загальний житловий фонд. В період роботи з зарплати відповідача утримувались кошти по оплаті квартплати, після звільнення він частково самостійно оплачував комунальні послуги, для оформлення реєстрації у займаному приміщенні звертався до органів влади та 15.03.2011р. виконавчим комітетом Черкаської міської ради відповідачу було відмовлено у видачі нового ордеру на займану квартиру, з цього часу позивач міг довідатись про порушення своїх прав, таким чином звернення до суду у серпні 2014 року відбулось з порушенням трирічного строку позовної давності, просили відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи КП "Соснівська служба утримання будинків" в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповіднодо ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з

порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно з ст.18 ЖК України управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

Відповідно до ст.30 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать 2) облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством (ст.31 ЖК України).

Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення на

підставі ордера на жиле приміщення (ст.61 ЖК України).

На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. (ст.58 ЖК України).

Тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. На вимогу власника або уповноваженого ним органу тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмови вони підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення ( ст.99 ЖК України).

Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення (ст.116 ЖК України).

Судом встановлено що квартира АДРЕСА_3 однокімнатна, розташована на ІІ поверсі багатоквартирного будинку, належить до комунальної власності міста, перебуває на балансі в КП Соснівська "Служба утримання будинків. Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 102 від 13.02.1980р. житловий будинок був віднесений до маневреного житлового фонду.

В даний час у квартирі АДРЕСА_4, ніхто не зареєстрований. Місце проживання відповідача у спірній квартирі в установленому законом порядку не реєструвалось, хоча в наданій відповідачем копії його паспорту вбачається самостійно ним самим проставлена відмітка про прописку у займаній квартирі. Згідно з довідкою адресного бюро на даний час по м.Черкаси та Черкаській області ОСОБА_1 зареєстрованим не значиться, на квартирному обліку в м.Черкаси відповідач не перебуває.

Як пояснили представники відповідача, до надання ОСОБА_1 спірного житлового приміщення, він проживав та був зареєстрований в гуртожитку по вул.Пастерівській в м.Черкаси, звідки був виселений через борги, після чого в звязку з відсутністю у нього житла йому було надано для проживання спірне житлове помешкання на підставі ордеру № 110, виданого у 2001 році начальником КП ВЖ РЕУ-7.

30.01.2008р. у ВГІРФО відповідачу було відмовлено у реєстрації у займаному приміщенні в звязку з відсутністю у нього ордера, виданого міською радою, що містить обовязкові реквітизи та дійсний на протязі 30 днів, оскільки квартира належить до житлового фонду міської ради.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 1546 від 21.09.2010р. будинок виключений з маневреного фонду шляхом визнання нечинним рішення № 102 від 13.02.1980р., отже на даний час будинок має статус житлового.

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради 15.03.2011р. було відмовлено ОСОБА_1 у видачу дубліката ордера на квартиру, в якій він проживає без реєстрації на підставі ордеру начальника РЕУ-7, виданого в період перебування квартири в маневреному фонді. Згідно з актами обстеження житлового приміщення від 16.12.2010року, 19.03.2013 року, 12.11.2014 року складеного працівниками КП ССУБ та мешканцями будинку, на моменти перевірки дверей ніхто не відчиняв, зі слів сусідів ОСОБА_1 інколи з'являється в квартирі та з сусідами не спілкується. Згідно наданим відповідачем актом опитування сусідів від 20.01.2015р. відповідач фактично проживає у спірній квартирі.

30.01.2014р. відповідачу КП «Соснівська СУБ» був внесений припис-попередження про самоправне заняття квартири АДРЕСА_5 з вимогою в 7-денний строк надати документи про надання права займати приміщення, у разі відсутності звільнити займане приміщення.

В звязку з невиконанням припису-попередження КП «Соснівська СУБ» повідомлено виконавчий комітет Черкаської міської ради листом № 292 від 17.03.2014р. про самоправне зайняття відповідачем спірної квартири, в звязку з чим у серпні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом.

Судом встановлено, що позивач був вселений до квартири № 25 у житловому будинку по вул.Смілянська, 92/1, м.Черкаси, яки була віднесена до маневреного фонду міської ради. Правовий статус та порядок надання житлових приміщень даного фонду власником було визначено пунктом 2 рішення № 102 від 13.02.1980р. «Про закріплення квартир маневреного житлового фонду», згідно з яким визначено, що використання квартир здійснюється виключно для відселення громадян на період ремонту їх квартир, таким чином спірне житлове помешкання на момент вселення відповідача було віднесене до фонду тимчасового проживання, який використовується для відселення громадян на період проведення капітального ремонту.

Жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання мають особливий правовий режим користування, призначаються для окремої категорії громадян, які потребують відселення в звязку з ремонтом займаного житла, тобто власником визначений вичерпний перелік підстав для тимчасового надання даного приміщення. Забезпечення осіб житлом на постійній основі як таких, що потребують поліпшення житлових умов, за рахунок житла із фонду для тимчасового проживання не здійснюється.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що ордер на жиле приміщення відповідно до ст. 58 ЖК України, як єдину підставу для вселення, відповідач не отримував, рішення про надання ОСОБА_1 на постійне користування жилого приміщення комунальної власності виконавчий комітет Черкаської міської ради не приймав, з позовом до суду про визнання за ним права користування житловим приміщенням відповідач не звертався, рішення виконавчого комітету від 15.03.2011р. про відмову у видачі ордеру не оскаржував, на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов відповідач не перебуває.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача про те, що відповідач права на постійне користування займаним житлом в установленому законом порядку не набув, вимогу про звільнення квартири не виконав, чим власнику створюються перешкоди у користуванні своїм майном, тому підлягають до задоволення вимоги про виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення.

Посилання представників відповідачів на те, що вселення відповідача у займане приміщенні не було самоправним, оскільки останній вселився на підставі виданого начальником РЕУ-7 ордеру № 110 та проживає тривалий час близько 14 років, суд вважає таким, що не обґрунтовують заперечення проти позову, оскільки не спростовують висновків, що даний ордер не може бути визнаний таким, що відповідає вимогам ст.58 ЖК України, оскільки не містить дати його видачі, виданий не на підставі рішення власника або уповноваженого ним органу, без наявності визначеної власником підстави для надання житла у користування в звязку з ремонтом, отже відповідачу було надано у тимчасове користування спірне житлове приміщення без достатніх підстав та в супереч встановленому законом порядку, тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цього права. Згідно ст.267 ЦК України сплив позовної давності до предявлення позову, про застусування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Доводи представників відповідача на пропуск при подачі позову строку позовної давності з посиланням на лист від 27.04.2011р., коли на думку відповідача, позивач міг дізнатись про порушення своїх прав, суд не може визнати обґрунтованими, оскільки даний листом заступника міського голови відповідач був повідомлений про прийняте 15.03.2011р. виконавчим комітетом рішення про відмову у видачі ордеру на приміщення, в якому проживає на підставі ордеру начальника РЕУ в період віднесення будинку до маневреного фонду, одночасно відповідачу було розяснено право звернутись до суду за захистом своїх прав на користування житловим приміщенням. Після невиконання відповідачем в січні 2014 році припису-попередження про надання документів на підтвердження права користування займаним житловим приміщенням позивач фактично дізнався про порушення своїх прав та звернувся до суду у серпні 2014 року в межах трирічного строку позовної давності.

Крім того, у статті 268 ЦК України наведений не вичерпний перелік вимог, на які позовна давність не поширюється. У частині другій цієї частини передбачено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. Крім того, в деяких випадках позовна давність не може поширюватись і на інші категорії вимог, хоча про це прямо не зазначено в законі. Так, позовна давність не може поширюватись на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном, оскільки в такому разі йдеться про триваюче порушення. Власник вправі предявити такий позов незалежно від того, коли почалось порушення його прав, обовязковою вимогою при цьому є існування порушення прав власника на час предявлення позову.

Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.10,11,214-215 ЦПК України, ст. 9, 18, 31, 58, 99, 116 ЖК України, ст.ст.317, 319, 321, 391ЦК України,

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції в 10 денний строк з дня проголошення рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: