АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/3224/2015 Доповідач Антоненко Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 липня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. при секретарі Слащуку А.С.

за участю позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка на підставі договору про надання правової допомоги діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Управління справами Національної академії наук України, третя особа Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація про визнання недійсними розпорядження про приватизацію квартири, свідоцтва про право власності на житло та договору дарування частини квартири.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 як зареєстрованих мешканців квартири АДРЕСА_1 вказана квартира розпорядженням №294 від 10.02.1997 Управління справами Національної академії наук України передана у власність шляхом приватизації вказаним особам в рівних частках, про що 10.02.1997 видано Свідоцтво про право власності на житло.

Позивач ОСОБА_2, донька відповідача ОСОБА_5, зареєстрована у вказаній квартирі 04.08.1994 по теперішній час.

13.12.2007 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подарували своїй доньці ОСОБА_5 належні їм на праві власності 2/4 частини вказаної квартири.

Виходячи з того, що довідка про реєстрацію у спірній квартирі чотирьох повнолітніх осіб - відповідачів у справі - була надана органу приватизації у передбаченому законом порядку, не визнана недійсною, а також враховуючи, що неповнолітня дитина (позивач) була вписана в картку матері, яка представляла її інтереси, - суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність передбачених ст.48 ЦК України 1963 року підстав для визнання акту приватизації спірної квартири недійсним з огляду на порушення прав неповнолітньої дитини.

Вважаючи недоведеними факти обману, насильства, погроз, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною або збігу тяжких для сторони обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність передбачених ст.57 ЦК України 1963 року підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Оскільки на момент приватизації спірної квартири позивач була неповнолітньою, а її мати ОСОБА_5 була її законним представником, батьківських прав позбавлена не була, брала участь у приватизації спірної квартири, - суд вважав відсутніми підстави вважати порушеними права позивача, а також вважав відсутніми підстави вважати поважними причини пропуску строку позовної давності.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24.12.2014 та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_2 Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду позивач та її представник просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Представник відповідача ОСОБА_5 проти апеляційної скарги заперечувала, вважаючи законним і обґрунтованим оскаржуване рішення суду першої інстанції. Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 проживають за межами України, до суду надіслали заяву про розгляд справи без їх участі, просили відхилити апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 та залишити без змін рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24.12.2014.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є визнання недійсним розпорядження органу приватизації та виданого на його підставі Свідоцтва про право власності на квартиру, а також договору дарування частини квартири, укладеного вподальшому, з підстав неврахування права позивача на приватизацію квартири.

Встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_6 (бабусі позивача) про приватизацію квартири та доданих до неї документів, зокрема, довідки про склад сім'ї наймача квартири АДРЕСА_1, яка складалась з чотирьох осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, Управління справами Національної академії наук України розпорядженням №294 від 10.02.1997 вирішило передати квартиру АДРЕСА_1 у спільну власність. На підставі вказаного розпорядження 10 лютого 1997 року видано Свідоцтво про право власності на житло, яким посвідчено, що вказана квартира належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 в рівних долях (13,15,16,18).

Відповідно до ч.4 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», на підставі якого приватизована спірна квартира, право на приватизацію квартир державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах.

Тобто, для підтвердження права на приватизацію доведенню підлягає факт постійного проживання, користування житлом. При цьому слід зазначити, що Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» не обмежує право неповнолітніх осіб на приватизацію квартир.

Як правило, право користування квартирою доводиться фактом реєстрації у ній. Разом з тим, відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п.9 постанови №2 від 12.04.1985 зі змінами від 10.03.1989 та від 25.05.1998 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» сама по собі наявність чи відсутність реєстрації не може бути підставою для визнання за особою права користування жилим приміщенням чи відмови їй у цьому; для підтвердження права користування квартирою значення мають дотримання порядку вселення у жиле приміщення, чи було воно постійним місцем проживання особи тощо.

Оскільки встановлено, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами і не заперечується жодною зі сторін, що після народження ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2) фактично проживала у спірній квартирі та була у ній зареєстрована з 04.08.1994, - заслуговують на увагу доводи позивача про те, що на момент приватизації квартири у лютому 1997 року вона мала право на її приватизацію на рівні з іншими членами сім'ї наймача.

Сама по собі відсутність у поданій органу приватизації довідці про склад сім'ї наймача спірної квартири даних про реєстрацію у ній ОСОБА_2 не дає підстав для висновку про відсутність у позивача права на приватизацію цієї квартири. Крім того, відповідно даних паспортистів та бухгалтерії КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва», на балансі та обслуговуванні якого знаходиться будинок АДРЕСА_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на реєстраційному обліку за адресою спірної квартири з 04.08.1994, була вписана в картку матері ОСОБА_5 (ас20). Аналогічні дані містить довідка форми №3 (ас80), відомості на сторінці 11 паспорту позивача (ас89зворот), довідки форми А і форми №16 (ас90,91).

За таких обставин на момент приватизації квартири АДРЕСА_1 у лютому 1997 року позивач ОСОБА_2 постійно проживала в цій квартирі, а тому відповідно до ч.4 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» мала право на її приватизацію. Приватизація квартири без участі позивача порушує її законне право.

Висновок суду першої інстанції про недоведеність передбаченої ст.48 ЦК України в редакції 1963 року підстави вважати приватизацію недійсною, не грунтується на вимогах закону і спростовується встановленими обставинами справи, підтвердженими і дослідженими у судовому засіданні належними і допустимими доказами.

Оскільки на момент приватизації квартири позивачу було 3 роки (вона ІНФОРМАЦІЯ_1), в силу ст.11,13,14 ЦК України в редакції 1963 року вона не вправі була самостійно вчиняти угоди. Повноліття позивач досягла 14.07.2012, у зв'язку з чим відповідно до ст.ст.30,34 ЦК України в редакції 2003 року досягла повної цивільної дієздатності і, вважаючи порушеним своє право на приватизацію спірної квартири, лише з цього часу набула право звернення до суду за захистом свого порушеного права на приватизацію. З даним позовом до суду ОСОБА_2 звернулась 26.11.2014, в межах строку позовної давності.

З огляду на викладене висновок суду першої інстанції про те, що строк позовної давності пропущений ОСОБА_2 без поважних причин, не грунтується на вимогах закону.

Суперечить установленим судом обставинам і нормам матеріального права і висновок суду першої інстанції щодо представництва інтересів малолітньої ОСОБА_2 її матір'ю ОСОБА_5, адже разом з іншими відповідачами саме до неї позивач пред'явила вимоги про захист свого порушеного права, і в силу закону була позбавлена можливості це зробити до досягнення повноліття.

За таких обставин висновки суду першої інстанції не відповідають установленим обставинам, які мають правове значення для вирішення даного спору, зроблені з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до ст.309 ЦПК України є підставами для скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового рішення.

Оскільки приватизація спірної квартири відбулася з порушенням ч.4 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» без участі малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на момент приватизації постійно проживала у цій квартирі, - розпорядження №294 від 10.02.1997 Управління справами Національної академії наук України про передачу у власність шляхом приватизації квартири АДРЕСА_1, а також видане на підставі цього розпорядження Свідоцтво про право власності на житло від 10.02.1997 підлягають визнанню недійсними, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню.

Оскільки недійсною є приватизація квартири, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 не вправі були дарувати ОСОБА_5 частину цієї квартири, а тому договір дарування 2/4 частин квартири від 13.12.2007 також підлягає визнанню недійсним на підставі ст.ст.203,215 ЦК України.

Висновок суду першої інстанції про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог відповідно до ст.57 ЦК України в редакції 1963 року відповідає вимогам закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,305,309,316 ЦПК України, колегія -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка на підставі договору про надання правової допомоги діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсними:

- розпорядження №294 від 10.02.1997 Управління справами Національної академії наук України про передачу у спільну власність в рівних долях шляхом приватизації квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_5;

- Свідоцтво про право власності на житло від 10.02.1997, яким посвідчено, що квартира АДРЕСА_1 на праві приватної спільної власності належить ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 в рівних долях;

- договір дарування 2/4 частин квартири АДРЕСА_1 від 13.12.2007, посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С. та зареєстрований за номером 8-10287.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту його проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І.Шкоріна

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

03110 м. Київ, вулиця Солом'янська, 2-а

Справа №759/20048/14-ц Головуючий у 1 інстанції Чала А.П.

Апеляційне провадження №22-ц/796/3224/2015 Доповідач Антоненко Н.О.

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(вступна та резолютивна частини)

2 липня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. при секретарі Слащуку А.С.

за участю позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка на підставі договору про надання правової допомоги діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Управління справами Національної академії наук України, третя особа Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація про визнання недійсними розпорядження про приватизацію квартири, свідоцтва про право власності на житло та договору дарування частини квартири.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія, керуючись ст.ст.303,305,309,316 ЦПК України, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка на підставі договору про надання правової допомоги діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсними:

- розпорядження №294 від 10.02.1997 Управління справами Національної академії наук України про передачу у спільну власність в рівних долях шляхом приватизації квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_5;

- Свідоцтво про право власності на житло від 10.02.1997, яким посвідчено, що квартира АДРЕСА_1 на праві приватної спільної власності належить ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 в рівних долях;

- договір дарування 2/4 частин квартири АДРЕСА_1 від 13.12.2007, посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С. та зареєстрований за номером 8-10287.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту його проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І.Шкоріна