Справа № 465/5918/14 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/2891/15 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Фортуна-банк» на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2014 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Фортуна-банк» про повернення банківського вкладу.

Ухвалено стягнути з Публічного акціонерного товариства «Фортуна банк» на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 15175,35 доларів США (п'ятнадцять тисяч сто сімдесят п'ять доларів США тридцять п'ять центів).

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач ПАТ «Фортуна-банк».

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим. Вважає, що позивач неправильно обрав спосіб захисту порушених прав щодо договору банківського рахунку, оскільки в даному випадку захист прав ОСОБА_2 повинен здійснюватись шляхом зобов'язання банку виконати в натурі свої договірні зобов'язання за таким договором (ч.3 ст.1075 ЦК України). Апелянт також вважає, що позивачем порушено правило об'єднання в одній позовній заяві кількох вимог, так як заявлені нею вимоги грунтуються на двох окремих договорах (на договорі банківського вкладу від 29.05.2014 року №F/01/3mU/1589, а вимоги за поточним рахунком - на договорі банківського рахунку). Крім того вказує на те, що при ухваленні рішення суд першої інстанції повинен був застосувати норми чинного на момент вирішення спору законодавства, зокрема Податкового кодексу України, та здійснювати стягнення суми процентів з вирахуванням податку, за період з 01.08.2014 року. Звертає увагу на те, що питання оподаткування нарахованих процентів районним судом взагалі не досліджувалось. Вказує, що банком як податковим агентом вже сплачено у бюджет суми податків з доходів фізичних осіб, а судовим рішенням фактично повторно стягнуто їх з відповідача. Також зазначає, що стягнуті з банку суми не відповідають дійсній сумі заборгованості, так як судом не враховано виплати, які було здійснено відповідачем на користь позивача. Звертає увагу суду і на те, що 29.08.2014 року була прийнята постанова Правління Національного банку України №540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово -кредитного та валютного ринків України».

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які беруть участь у справі, у тому числі і представника апелянта, котрі належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України повідомлені про час та місце розгляду справи, але повторно не з'явилися в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не у повній мірі відповідає даним вимогам.

Відповідно до положень ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона(банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесено вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка(глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не виникає із суті договору банківського вкладу.

Згідно з ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Згідно із ч.1 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

У разі повернення вкладу виплачуються всі нараховані до цього моменту проценти(ч.ч.1, 5 ст.1061 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 29.05.2014 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Фортуна - банк» було укладено договір банківського вкладу №F/01/3mU/1589 на суму 14800 доларів США строком на 3 місяці з виплатою 10,5 % річних.

Згідно із п.1.4 договору банківського вкладу, кошти з депозитного рахунку повертаються за розпорядженням або за дорученням вкладника шляхом виплати готівкою, платіжними документами або шляхом перерахування на власний поточний (картковий) або інший депозитний рахунок вкладника.

Пунктом 2.3 даного договору визначено, що банк сплачує вкладнику нараховані проценти щомісяця та в останній день дії договору.

Із виписки з особового рахунку позивача видно, що станом на 29.08.2014 року на її поточному рахунку № у цьому ж банку нараховано проценти у розмірі 102,74 доларів США.

У зв'язку із закінченням строку дії договору банківського вкладу №F/01/3mU/1589 від 29.05.2014 року позивач зверталась до відповідача про повернення вкладу та нарахованих процентів, банк обіцяв повернути вклад, однак пізніше відмовив у поверненні таких.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання(неналежне виконання).

Оскільки відповідач своїх зобов'язань за договором банківського вкладу №F/01/3mU/1589 від 29.05.2014 року не виконав (не повернув вкладу та нарахованих відсотків), то колегія суддів вважає правильним висновок районного суду про задоволення позову у цій частині, що відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема, ст.41 Конституції України, статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст.ст.1058,1060, 1061 ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору.

Посилання апелянта на постанову Правління Національного банку України від 29.08.2014 року №540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово -кредитного та валютного ринків України», п.1 якої передбачено зобов'язання уповноважених банків обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України, є безпідставним, оскільки зазначена та подібні цій наступні відповідні постанови цього банку є розпорядчими актами, які адресовані обмеженій кількості осіб і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно - правових відносин Національного банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю. Ці постанови банку не встановлюють нових прав або обов'язків для громадян, не можуть зачіпати їх права, свободи та інтереси.

Твердження апелянта про те, що банком як податковим агентом вже сплачено у бюджет суми податків з доходів фізичних осіб, а судовим рішенням фактично повторно стягнуто їх з відповідача, колегія суддів вважає неспроможними, так як вони не підтверджені жодними доказами.

На думку судової колегії, голослівними та безпідставними є і доводи апелянта у тій частині, що стягнуті з банку суми не відповідають дійсній сумі заборгованості, так як судом не враховано виплати, які було здійснено відповідачем на користь позивача.

Разом з тим колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення у частині задоволення позову про стягнення з відповідача 272,61 доларів США - коштів з банківського рахунку.

Частиною 1 ст.1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок відкритий клієнтові(володільцеві рахунка) грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до положень ст.1068 ЦК України бак зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Згідно із ч.3 ст.1075 ЦК України залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Однак, задовольняючи позов у цій частині, районний суд неправильно застосував норми матеріального права, порушив вимоги ст.212 ЦПК України, оскільки вирішив спір навіть не досліджуючи умов договору банківського рахунку, оскільки такий у матеріалах справи відсутній.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення у частині стягнення з відповідача 272,61 доларів США по договору банківського рахунку та ухвалення у цій частині нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Фортуна-банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2014 рокуу частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Фортуна банк» на користь ОСОБА_2 272,61 долари США по договору банківського рахунку скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у позові.

У решті заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: