АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4993/15 Головуючий 1-ї інстанції-
Категорія:договірна Доповідач- Яцина В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді - Яцина В.Б.

Суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.

за участю секретаря : Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ПАТ «Банк» Київська Русь» ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 травня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк» Київська Русь» до ОСОБА_6 про визнання права власності на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

29.08.2014 року ПАТ «Банк « Київська Русь» звернувся до суду з позовною заявою у якій просив визнати за ПАТ «Банк «Київська Русь» право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 81, 6 кв. м, житловою площею 54,7 кв. м.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 29.12.2008р. між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір №57952-45.1-08-2, згідно умов якого відповідач отримав від банку кредит в сумі 590 000 грн. зі сплатою 25 % річних.

Згідно п. 2.1 кредитного договору визначений обов'язок відповідача погашати кредит, отриманий на підставі договору, щомісячно рівними частинами, починаючи з січня 2009 року включно в сумі 49 167, 00 грн. з 1-го по 10-те число кожного календарного місяця.

У випадку порушення відповідачем, як позичальником, строків повернення кредиту, він зобов'язаний сплатити позивачу, як кредитодавцю штраф у розмірі 10 відсотків від суми простроченого платежу за кожний випадок прострочення (п. 7.1 кредитного договору).

Крім того, п. 7.2 кредитного договору передбачено, що у випадку порушення позичальником строків погашення відсотків за користування кредитом, позичальник зобов'язаний сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 10 відсотків від суми прострочених відсотків за кожний випадок прострочення.

В забезпечення виконання кредитного зобов'язання між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки від 29.12.2008р., зареєстрований в реєстрі за №10937. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 81, 6 кв. м.

п. 1.2 договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель має право отримати задоволення за рахунок вказаного майна у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов'язань за основним зобов'язанням по поверненню іпотекодержателю суми кредиту, процентів за користування кредитом, пені, штрафу, іншої заборгованості, платежів і санкцій, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання, включаючи як зобов'язання, передбачені основним зобов'язанням, так і будь-якими іншими договорами про внесення до нього змін.

Відповідно до п. 1.4 договору іпотеки, вартість предмета іпотеки за згодою сторін визначається у сумі 1 033 300, 00 грн.

Згідно з п. 3.1.9 даного договору іпотеки, у разі невиконання зобов'язань іпотекодавця за основним зобов'язанням, іпотекодержатель має право, зокрема, задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Розділ 5 укладеного договору іпотеки передбачає перелік способів задоволення вимог іпотекодержателя, проте п. 5.5 договору іпотеки встановлено, що право вибору способу задоволення вимог іпотекодержателя і вибір способу задоволення таких вимог належить іпотекодержателю.

За змістом п. 5.4.3.1, задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «про іпотеку».

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором погасив, позивач просить визнати за банком право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 81,6 кв. м, житловою площею 54, 7 кв. м., яка належить ОСОБА_6

В судовому засіданні представник позивача Степаненко Ю.М. підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_8 проти позову заперечував, вказав, що відповідно до умов укладеного кредитного договору остання дата погашення суми основного боргу та відсотків є 10 грудня 2009 року. З урахуванням умов кредитного договору сторонами встановлено остаточну дату виконання зобов'язання за кредитним договором - 28 грудня 2009 року.

Просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, посилаючись на те, що ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В зв'язку з чим представник Відповідача просив застосувати загальний термін позовної давності тривалістю у три роки для до вимог щодо стягнення суми кредиту, процентів, винагород, комісій, у та задоволенні позову відмовити. Окрім того, звертав увагу суду на те, що позивачем був вибраний невірний засіб захисту свого порушеного права, який не ґрунтується на законі.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 травня 2015 року у задоволенні позовної заяви Публічному акціонерному товариству «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_6 - відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник ПАТ «Банк» Київська Русь» в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати за ПАТ «Банк «Київська Русь» право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 81,6 кв. м, житлова площа становить 54, 7 кв. м. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» суму судового збору у розмірі 3 654 грн. 00 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги. При цьому вказала, що рішення прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України, при цьому суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, неналежним чином надав оцінку доказам, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також суд не вірно застосував норми як матеріального так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення спору.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та розглянутого судом позову, судова колегія вважає за необхідне її відхилити. При цьому колегія суддів відповідно до ст. 305 ЦПК України не знаходить поважних причин для відкладення розгляду справи, якими не можна вважати зазначена у заяві представника ПАТ «Київська Русь» Кирей відсутність у м. Харкові представника банку, який не позбавлений можливості надіслати до суду іншого свого представника.

Судом на підставі наявних у справі доказів встановлено, що 29 грудня 2008 року між Акціонерним банком «Київська Русь», назву якого змінено на ПАТ «Банк «Київська Русь», та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір №57952- 45.1-08-2, за яким відповідач отримав кредит у сумі 590 000,00 грн. зі сплатою 25% річних з погашенням заборгованості щомісячними платежами з 1-го по 10-е число відповідного місяця терміном до 28 грудня 2009 року.

Взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту та сплати відсотків за його користування відповідач належним чином не виконував, допустив заборгованість, яка на

1)
рік становила 810864 грн.55 коп. За вказаним кредитним договором позивач вже звертався до суду про стягнення боргу з ОСОБА_6 і рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13.05.2013 року у задоволенні позову ПАТ «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 810864 грн.55коп. було відмовлено за пропуском строку позовної давності.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.03.2014 року рішення суду залишено в силі.

При цьому 29 грудня 2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 81, 6 кв. м., яка на праві власності належить відповідачу ОСОБА_6

1)
року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 був винесений виконавчий напис відповідно до якого звернуто стягнення на предмет іпотеки, який 02.11.2011 року рішенням судової колегії судової палати у цивільних справа апеляційного суду Харківської області визнаний недійсним та таким що не підлягає виконанню.

Статтею 36 Закону "Про іпотеку" передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати, зокрема, передання іцотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 37 Закону "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки на підставі відповідного договору.

Згідно з вимогами ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Статтею 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, по застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Відповідно до частини п'ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Таким чином, оскільки за основним кредитним зобов'язанням вже сплив строк позовної давності, то колегія суддів погоджується з висновками районного суду про те, що відповідно до наведених норм матеріального права сплив строк позовної давності і за зобов'язанням за договором іпотеки, який забезпечував виконання основного зобов'язання.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи скарги з того приводу, що дія договору кредиту та іпотеки не припинилася, оскільки у задоволенні позову було відмовлено з інших підстав, а саме: за відсутності поважних причин пропуску строку позовної давності для звернення з позовом по цій справі. Той факт, що Банк з метою захисту свого права своєчасно вчинив виконавчий напис на предмет іпотеки 03.11.2010 року, який у подальшому 02.11.2011 року був визнаний судом недійсним, а згодом Банк звернувся до суду з позовом про стягнення основної заборгованості, у задоволення якого було відмовлено лише у 2014 році, - не є поважними причинами пропуску строку для звернення до суду з цим позовом. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» уразі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки і при цьому вказаний Закон не вимагає для цього тих додаткових умов, які апелянт навів в доводах своєї скарги в якості поважних причин. Спосіб захисту порушеного права Банк вправі вибирати на свій розсуд і в цьому він не був обмежений.

Оскільки таким чином суд першої інстанції ухвалив своє рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, то з передбачених ст. 308 ЦПК України підстав апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 315, 317, 319-325 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ПАТ «Банк» Київська Русь» ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 26 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: