Справа № 653/666/15-ц
Провадження № 2/653/394/15
"24" червня 2015 р. Генічеський районний суд Херсонської області в складі:
головуючого - судді Венглєвської Н.Б.,
при секретареві Мустафаєві Ф.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ справу за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Позичальник, відповідно до кредитного договору, повинен повертати кредит та сплачувати нараховані відсотки щомісяця, з 01 по 10 число включно, наступного за тим, за який були нараховані відсотки, шляхом сплати ануїтетних платежів, розмір якого може змінюватися у випадку зміни процентної ставки.
У порушення прийнятих на себе зобов'язань, відповідач кредит та проценти, нараховані за користування кредитом, у встановлені Кредитним договором строки належним чином не виплачує.
Просить стягнути з відповідача зазначену суму коштів за кредитним договором, пені в розмірі 4705 грн. та судові витрати .
В судове засідання представник позивача, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи не з'явився, надіславши заяву про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні своїх вимог наполягає, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Позичальник, відповідно до кредитного договору, повинен повертати кредит та сплачувати нараховані відсотки щомісяця, з 01 по 10 число включно, наступного за тим, за який були нараховані відсотки, шляхом сплати ануїтетних платежів.
Частина 2 ст. 1050 ЦК України передбачає, що коли договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення виконання чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому.
Тому, у зв'язку з невиконанням позичальником пункту 1.2.2, 1.3, Кредитного договору, позивач вимагає дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором та відсотками.
Також у зв'язку з порушення ОСОБА_1 умов Кредитного договору, а саме непогашення суми основного боргу та несвоєчасним погашенням процентів, банк на підставі умов Кредитного договору пред'явив відповідачу вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за його користування та штрафних санкцій за невиконання умов договору.
На підставі ст.. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Як вбачається з розрахунку позовних вимог, що був поданий позивачем до позовної вимоги, заявлена до стягнення сума у розмірі 4705 гривень пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань.
Відповідно до вимог ст.. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Крім того, при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення заборгованості в іноземній валюті, виходячи з такого.
Використання валюти як засобу платежу здійснюються у торгівельному обігу, що слідує зі ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Позика, оформлена кредитним договором, не є торгівельним договором, в якому валюта виступає способом платежу (оплати), а видача та повернення кредиту не випливає з торгівельних відносин, а тому виконання зобов'язань за кредитним договором не є використанням валюти як засобу платежу і, крім того, не потребує наявності у позикодавця та позичальника індивідуальної ліцензії.
Виконання кредитного договору (повернення позичкових коштів з процентами) не є розрахунками в іноземній валюті, надання кредиту в іноземній валюті та повернення кредиту в цій же валюті не є використанням валюти як засіб платежу, отже сторони за кредитними договорами не використовували валюту як засіб платежу, а отже дії сторін по кредитним договорами не потребують індивідуального ліцензування.
Подальше використання позивачем отриманих від відповідача позичкових коштів в іноземній валюті у відносинах з третіми особами, використання її як засобу платежу, не може бути підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки це відносини позивача та третіх осіб, а не позивача та відповідача.
Чинним законодавством України, зокрема, Законом України «Про Національний Банк України», Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», Положенням про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют, затвердженим постановою Правління Національного Банку України № 496 від 12 листопада 2003 року, не закріплена стабільність курсу гривні до іноземних валют, а тому при укладенні спірного договору, приймаючи на себе зобов'язання повернути кредитні кошти в іноземній валюті, відповідач був обізнаний, що курс національної валюти України до іноземної валюти не є незмінним, відтак зміна цього курсу можливо настане, а тому повинен був передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за кредитним договором. Для відповідача не існувало заборони не укладати кредитний договір, оскільки зі змісту ст.ст. 1046, 1054 ЦК України випливає, що відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику, а укладаючи такий договір на значний (тривалий) термін, відповідач свідомо прийняв на себе як ризик зміни курсу української гривні до іноземної валюти, так і своєї відповідальності за таким договором.
Оскільки відповідач особисто обрав іноземну валюту кредитування та запропоновану у такому випадку процентну ставку, то становище відповідача порівняно з позивачем не є погіршеним (відповідач отримав певну вигоду на яку він розраховував при укладенні кредитного договору в іноземній валюті).
Таким чином дослідивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСибБанк» заборгованість за кредитним договором, процентам за користування кредитом а також пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань.
Крім того відповідно до ст.. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.
Керуючись ст.ст. 10,11,209,212, 214-215, 218, 224 ЦПК України, ст.ст. 526,610-612,625, 1046, 1050 ЦК України , суд, -
Позов ПАТ «УкрСиббанк» - задовольнити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Н.Б. Венглєвська