УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 14 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення коштів за договором позики.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначав про те, що між ним та ОСОБА_5 було укладено договір позики, згідно з яким він передав відповідачу 30 листопада 2007 року 500 тис. доларів США, про що ОСОБА_5 25 січня 2008 року власноручно склав розписку.

Оскільки відповідач зобов'язання щодо повернення боргу не виконує, позивач просив стягнути з нього суму боргу за договором позики в сумі 500 тис. доларів США.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 14 квітня 2014 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 борг в сумі 500 тис. доларів США та 3 441 грн сплаченого судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, місцевий суд, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що між сторонами було укладено договір позики, а тому відповідач зобов'язаний повернути позивачу отримані в борг кошти.

Такі висновки судів ґрунтуються на матеріалах справи й відповідають вимогам закону.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844138/ed_2010_07_08/pravo1/T030435.html?pravo=1> за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844141/ed_2010_07_08/pravo1/T030435.html?pravo=1> визначено, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до тексту розписки, наданої ОСОБА_4 на підтвердження своїх позовних вимог, ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_4 500 тис. доларів США для викупу земельної ділянки Грибовичі 25 січня 2008 року. Отримав кошти 30 листопада 2007 року в м. Києві (а. с. 9).

Згідно із ст. ст. 335, 337 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин суди, встановивши, що відсутні докази виникнення між сторонами інших правовідносин, а також не встановлено обставин, визначених ст. 1051 ЦК України, отже ОСОБА_5 отримував зазначені в розписці грошові кошти в борг, дійшли правильного висновку про укладення між сторонами договору позики та обов'язок відповідача повернути ці кошти ОСОБА_4

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суди правильно застосували правові норми та ухвалили правильні по суті рішення, підстав для скасування яких колегія суддів не знаходить.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 14 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Є.П. Євграфова
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік