АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/431/15 Справа № 188/2268/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пищида М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: ОСОБА_2,

суддів: ОСОБА_3, ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2013 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути заборгованість за кредитним договором.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідно до умов кредитного договору без номера від 14.12.2007 року відповідачка отримала кредит у розмірі 3000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2013 року позовну заяву ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована та проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", юридична адреса: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпропетровськ, , заборгованість за кредитним договором в розмірі 15 032 (пятнадцять тисяч тридцять дві) гривень 02 копійок, та судовий збір в розмірі 150 (сто п'ятдесят) гривень 32 копійки.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приват Банк» посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процессуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду в частині стягнення судового збору змінити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.12.2007 року згідно з укладеним договором б/н ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

На підставі п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же термін.

Суду першої інстанції не надано доказів, що будь-яка з сторін договору проінформувала іншу сторону про припинення дії договору, отже він продовжує діяти.

Згідно умов договору кредиту відповідачка ОСОБА_6 зобов'язалася повертати кошти та сплачувати відсотки за користування кредитом.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона ( боржник ) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони ( кредитора ) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ст. 525 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Пунктом 8.6. Умов та правил визначено, що в разі порушення позичальником строків погашення суми боргу по сплаті кредиту та нарахованих відсотках більше, ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в сумі 500 грн. та штраф у розмірі 5% від суми боргу (тіла кредиту та відсотків).

Відповідно до розрахунку суми боргу, заборгованість ОСОБА_6 по кредитному договору становить: заборгованість по кредиту 3000 грн., сума боргу по сплаті процентів за користування кредитом 11907,02 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 7455 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (відсоткова складова) 1118,10 грн., а всього заборгованість складає 23980,12 грн..

Оскільки відповідачка ОСОБА_6 в односторонньому порядку порушила умови кредитного договору, суд першої інстанції стягнув з неї заборгованість по тілу кредиту в розмірі 3000 грн. та відсоткам за користування кредитом в розмірі 11907,02 грн. відповідно до вимог статті 1054 ЦК України.

Що стосується позовної вимоги про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом 7455 грн., то позивач не обґрунтував підстави та розмір її стягнення посиланням на норми законодавства та умови кредитного договору між сторонами.

Пункт 6.5 Умов надання банківських послуг, на який послався позивач в позові, містить норму про те, що позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором, однак позивач не вказав у позові, які умови сплати комісії передбачені цим договором.

У звязку з необґрунтованості позовної вимоги про сплату заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 7455 грн., суд дійшов вірного висновку, що в даній частині позовних вимог відмовлено.

У зв'язку із простроченням позичальником ОСОБА_6 сплати суми кредиту та нарахованих відсотків, з неї також має бути стягнена нарахована сума штрафу в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та сума штрафу в розмірі 5% від суми боргу (тіла кредиту 3000 гривень та відсотків 11907,02 гривень) в розмірі 745,35 гривень (процентна частина), а не 1118,10 гривень, як нарахував позивач.

Відповідно до довідки про склад сімї від 17.10.2013 року № 5830, виданою Петропавлівською селищною радою Петропавлівського району. Відповідачка також зазначила, що її чоловік ніде не працює, дане твердження підтверджується наданою копією трудової книжки ОСОБА_7 Миколайовича АВ № 111123 від 18.03.2004 року, а відповідачка ОСОБА_6 перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Наведені докази дійсно свідчать про те, що відповідачка має тяжке матеріальне становище, у звязку з чим вона просить суд зменшити суму стягнення з неї на користь позивача.

Стаття 549 ЦК України визачає наступне:

1.Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

2. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

3. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно ч. 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір неустойки у вигляді штрафів, що просить стягнути позивач з відповідачки, враховуючи незначний розмір завданих позивачу збитків, майновий стан відповідачки та інтереси її неповнолітніх дітей.

Оскільки відповідачка не виконала взяті на себе зобов'язання, кредит не повернула, а умови кредитного договору не суперечать діючому на час його укладання законодавству, але враховуючи те, що суд зменшує розмір заборгованості по нарахованій неустойці, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість в сумі 15 032 (пятнадцять тисяч тридцять дві) грн. 02 коп., з яких заборгованість по кредиту 3000 грн., заборгованість по несплачених процентах 11 907, 02 грн., штраф (фіксована частина) 50,00 грн., штраф (відсоткова складова) 75,00 грн.

Разом з тим, судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Враховуючи розмір стягнутого боргу, керуючись вимогами п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України « Про судовий збір» необхідно змінити розмір судового збору та стягнути з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ч.3 ст. 209, ст. ст. 307, 309 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» - задовольнити частково.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2013 року в частині стягнення судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судовій збір у сумі 243 грн. 60 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: