Справа № 417/274/14-ц
Провадження № 22ц/782/93/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Луганської області у складі:

Головуючого: Карайван Т.Д.,

Суддів: Кострицького В.В., Стахової Н.В.,

при секретарі: Коротенка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку апеляційні скарги ОСОБА_1,ОСОБА_2 на рішення Марківського районного суду Луганської області від 13 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на будівельні роботи ,-

встановила:

В серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулася із зазначеним позовом до суду.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з відповідачем ОСОБА_2 з 4 березня 1990 року до 14 грудня 1990 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах, а з 15 грудня 1990 року у зареєстрованому шлюбі. 04 березня 1983 року відповідач отримав у подарунок житловий будинок №34 по вул.Сосновій ( на той час Садова) у с. Чмирівка Старобільського району Луганської області.

Під час спільного проживання в будинку вона спільно з відповідачем виконали будівельні роботи:

1)
Зняли зі стелі повністю штукатурку, перебили заново дранкою стелю, яку заново оштукатурили;

2) Добудували, прилаштувавши до будинку котельню, кухню та ванну;

3) Збільшили на 20 квадратних метрів житлову площу;

4) Переобладнали опалення;

5) Побудували гараж на 28,7 квадратних метрів;

6) Встановили вхідні металеві двері;

7) Зробили переобладнання газової мрежі;

8) На городі збудували парникову теплицю з металу та дошки площею 264 кв.м.

Проведеною судовою будівельно-технічною експертизою №246/23 від 10 вересня 2013 року встановлена вартість ремонтно-будівельних робіт в будинку, проведених після 15 грудня 1990 року,яка складає 51441 грн. Посилаючись на те, що вона має право на ? частину, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь витрати ремонтно - будівельні роботи виконані по житловому будинку з будівлями та спорудами, розташованому по вулиці Соснова,34 у с.Чмирівка Старобільського району Луганської області у розмірі 25720 грн. 50 коп.

Рішенням Марківського районного суду від 13 лютого 2015 ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за проведені добудови до житлового будинку №34 розташованого по вул.Сосновій в с.Чмирівка Старобільського району Луганської області, у розмірі 13558 грн.00 коп. та судові витрати в сумі 135,58 грн. всього 13693 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на те, що суд порушив норми матеріального і процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі також просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце останнього його повідомлено належним чином і в установленому законом порядку.

Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, проти доводів апеляційної скарги заперечувала.

Представник відповідача - ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача підтримала, апеляційну скаргу позивача не визнала.

Заслухавши доповідача, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, судова колегія приходить до наступного:

За результатами розгляду справи судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Так, судом встановлено, що рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 04 листопада 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку обєктом права спільної сумісної власності подружжя та про його поділ, поділ майна і за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, та підтверджено рішенням апеляційного суду Луганської області від 19 грудня 2013 року, встановлено, що сторони з 15.12.1990 р. по 15.01.2013 р. перебували у зареєстрованому шлюбі.

Згідно з договором від 04.03.1983 р. ОСОБА_2 прийняв у дар житловий будинок з будівлями та спорудами №34,розташований по вул. Сосновій с. Чмирівка Старобільського району Луганської області та є його власником.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №246/23 від 10.09.2013 року вартість ремонтно-будівельних робіт, проведених в будинку після 15.12.1990 року і по теперішній час становить 24 325 гривень. Також була добудована прибудова /літера «а»/ вартістю 6750 гривень, гараж /літера «г»/ вартістю 10 260 гривень, теплиця /літера №3/ вартістю

10 106 гривень. Загальна вартість виконаних робіт та побудованих будівель становить 51 441 гривень / вартість ремонтно-будівельних робіт - 24 325 гривень, вартість добудов - 27 116 гривень/.

Зазначеним вище рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 04 листопада 2013 року житловий будинок з будівлями та спорудами № 34,розташований про вул. Сосновій с. Чмирівка Старобільського району Луганської області, визнано спільним майном подружжя.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 19.12.2013 р. вказане рішення в цій частині скасовано і відмовлено у задоволенні вимог про визнання спірного будинку спільним майном подружжя та визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частину житлового будинку з будівлями та спорудами. Рішення суду набрало законної сили.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала доказів на підтвердження обставини, що затрати на ремонтні роботи перевищували покладений на неї статтею 156 Житлового кодексу України обовязок, як члена сімї, по утриманню будинку і прибудинкової території та проведенню ремонту.

Спір судом вирішено на підставі ст.156 ЖК України, ст.22 КпШС України, ст.62 СК України, при ухваленні рішення суд керувався ст.ст.6,10,11,60,61,88,212-215 ЦПК України.

За наслідками розгляду апеляційних скарг колегія суддів визнала, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача відсутні,виходячи з наступних підстав.

Правовідносини між сторонами регулюються нормою частини четвертої статті 156 Житлового кодексу України.

Данна стаття визначає права і обов'язки членів сім'ї власника жилого будинку (квартири), які не є його співвласниками.

За загальним правилом обсяг прав членів сім'ї щодо користування жилим приміщенням дорівнює обсягу прав власника житла. Рівність прав членів сім'ї та власника житла виявляється тільки у тому, що вони, як і власник, можуть повною мірою використовувати житло за призначенням.

Члени сім'ї власника, які проживають у житловому приміщенні, зобов'язані дбайливо ставитись до житла і можуть використовувати його винятково за призначенням (ст. 6 ЖК, ч. 1 ст. 383 ЦК). Повнолітні члени сім'ї, крім того, зобов'язані нести витрати щодо утримання житла та прибудинкової території. Конкретний розмір їхніх витрат встановлюється на підставі договору, укладеного між ними та власником.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», члени сім'ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них ст. 156 ЖК України обов'язок не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Статтею 61 Цивільного процесуального кодексу України встановлені підстави звільнення від доказування.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини / ч.3 ст.61 ЦПК /.

У звязку з зазначеним,колегія суддів погоджується з доводом апеляційної скарги позивача про те, що в оскаржуваному рішенні, в описовій частині, після викладення обставин проведення у житловому будинку ремонтно-будівельних робіт на суму 24325 гривень та добудов на суму 27116 гривень, встановлених рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 04 листопада 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку обєктом права спільної сумісної власності подружжя та про його поділ, поділ майна і за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна ,суд зазначив, що обставини про проведення сторонами в період шлюбу ремонтно-будівельних робіт в будинку, що належить відповідачу, на суму 24325 гривень та добудов на суму 27116 гривень, не підлягають доказуванню.

Крім цього, в описовій частині рішення апеляційного суду Луганської області від 19 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 лютого 2014 року, зазначено, що судом першої інстанції встановлено і не оспорено обставини знаходження сторін у справі з 15.12.1990 р. по 15.01.2013 р. у зареєстрованому шлюбі та обставини проведення у житловому будинку ремонтно-будівельних робіт і їх вартість на суму 24325 гривень.

Таким чином, суд першої інстанції визнав проведення сторонами у справі під час шлюбу ремонтно-будівельних робіт у будинку, який належав відповідачу, і в той час відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача затрат на ремонтно - будівельні роботи, посилаючись на те, що позивач не надала доказів на підтвердження обставини, що затрати на вказані роботи перевищували покладений на неї статтею 156 Житлового кодексу України обовязок як члена сімї по утриманню будинку та проведенню ремонту.

Колегія суддів вважає за необхідне врахувати встановлені рішенням апеляційного суду Луганської області обставини проведення сторонами у справі в період знаходження у шлюбі ремонтно-будівельних робіт у будинку, який належав відповідачу , що відповідно до вказаної вище норми ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають під час розгляду даної справи.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України , яка передбачає обовязки

доказування і подання доказів, відповідач не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх заперечень до позову.

При викладених обставинах та наведених норм права, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частки вартості ремонтно-відновлювальних робіт у сумі 12 165 гривень 50 копійок ,проведених у житловому будинку з будівлями та спорудами №34,розташованому про вул. Сосновій с. Чмирівка Старобільського району Луганської області, є законними і обґрунтованими , у звязку з чим підлягають задоволенню, оскільки позивачка, як член сім'ї власника жилого будинку, яка брала участь у будівництві прибудови /літера «а»/ вартістю 6750 гривень, гаражу /літера «г»/ вартістю 10 260 гривень, теплиці /літера №3/ вартістю 10 106 гривень, загальною вартістю таких робіт 27 116 гривень, а також у проведенні ремонтних робіт та удосконалень у будинку, які носять характер капітальних, загальною вартістю 24 325 гривень, враховуючи розмір таких витрат та вважаючи, що такі затрати перевищували покладений на позивача статтею 156 ЖК України обов'язок по утриманню будинку, прибудинкової території та проведення у ньому ремонту, а усього - на загальну суму 51 441 гривен, вправі вимагати від відповідача відшкодування своїх затрат на ремонтно-будівельні роботи у розмірі 1/2 частини зазначених витрат у сумі 12 165,50 гривень.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог, у сумі 121,65 гривень.

Довід апеляційної скарги відповідача про те, що обставини, встановлені рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 04 листопада 2013 року у справі №2/431/129/13 та рішенням апеляційного суду Луганської області від 19 грудня 2013 року, не можна вважати такими, що не підлягають доказуванню, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вказані судові рішення можуть бути застосовані у цьому спорі за ч. 3 ст. 61 ЦПК України, оскільки проведення ремонтних та будівельних робіт у житловому будинку і їх вартість, за цими рішеннями були обставинами, які встановлювались як предмет спору.

Довід апеляційної скарги відповідача проте, що висновок судової будівельно-технічної експертизи не є належним доказом, колегія суддів не приймає до уваги,так як вказаний висновок відповідачем не спростовано.

Також не заслуговує на увагу як на підставу для скасування рішення посилання апелянта на те, що судом порушені вимоги статей ЦПК України щодо незалучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог,оскільки порушення або неправильне застосування норм процесуального права можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення, якщо таке порушення призвело до неправильного вирішення справи, наприклад: порушення вимог ст. 59 ЦПК щодо допустимості засобів доказування; необґрунтована відмова суду в задоволенні клопотання осіб, які беруть участь у справі, у дослідженні доказів (ст. 60 ЦПК); порушення вимог ст. 215 ЦПК щодо змісту рішення суду тощо.

Згідно ст.309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції має бути змінено, в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 1/2 частки вартості ремонтно-відновлювальних робіт у сумі 12 165 гривень 50 копійок - скасовано з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову, в решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.209,303-304,309,314,316 ЦПК України,

вирішила:

У задоволені апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити.

скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Марківського районного суду Луганської області від 13 лютого 2015 року змінити, скасувавши в частині відмови ОСОБА_1 у стягненні витрат на ремонтно-відновлювальні роботи в будинку №34 по вул. Сосновій в с. Чмирівка Старобільського району Луганської області. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 12165 грн.50 коп. та судові витрати в сумі 121 грн. 65 коп..

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: