АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 653/2304/13-ц Головуючий у І інстанції Берлімова Ю.Г.
Номер провадження: 22-ц/791/1271/15 Доповідач: Семиженко Г.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року червня місяця 30 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого: Семиженка Г.В.

суддів: Базіль Л.В.

Лісової Г.Є.

при секретарі: Цулукіані І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні апеляційну скаргу Новотроїцької селищної ради Новотроїцького району Херсонської області на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 08 січня 2014 року у цивільній справі за позовом Новотроїцької селищної ради Новотроїцького району Херсонської області до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Новотроїцької районної державної адміністрації Херсонської області, про виселення із службової квартири,

ВСТАНОВИЛА:

у липні 2009 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 є комунальною власністю територіальної громади селища Новотроїцьке, яку за рішенням № 165 Виконавчого комітету селищної ради Новотроїцького району Херсонської області від 16 листопада 2000 року було включено до числа службових приміщень, закріплено за прокуратурою Новотроїцького району Херсонської області та зареєстровано в журналі обліку службових жилих приміщень за № 15, однак рішення селищною радою про передачу на баланс службової квартири органам прокуратури не приймалося.

Відповідач ОСОБА_2 був працівником прокуратури, у зв'язку з чим на підставі листа прокуратури Новотроїцького району Херсонської області від 09 жовтня 2006 року він разом із своєю донькою ОСОБА_4, 1995 року народження, вселився до спірної квартира та зареєструвався в ній, його дружина ОСОБА_3 із її донькою ОСОБА_5, 2004 року народження, проживають у квартирі без реєстрації, наказом № 101-0 прокурора Новотроїцького району Херсонської області від 21 грудня 2008 року ОСОБА_2 було звільнено з органів прокуратури за власним бажанням.

З посиланням на те, що вселення відповідачів у вказану квартиру за відсутності ордеру було самоправним та таким, що відбулося з порушенням чинного законодавства, у позові поставлено питання про виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення на підставі ст. ст. 16, 121, 122, 116 ЖК Української РСР.

Рішення у справі ухвалювалося неодноразово, останнім рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 08 січня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Новотроїцької селищної ради Новотроїцького району Херсонської областіз посиланням на незаконність та необґрунтованість рішення суду поставлено питання про його скасування та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

У судовому засіданні при апеляційному розгляді справи сторони свої процесуальні позиції підтримали, при цьому представник Новотроїцької селищної ради Новотроїцького району Херсонської області пояснив, що позивач із членами сім'ї як працівник прокуратури вселився у спірне житлове приміщення за зверненням прокурора району, ордер йому не видавався, відповідач прописався у квартирі у жовтні 2006 року, вселявся можливо до, можливо після цієї дати, після звільнення відповідача з прокурати прокурор району звернувся до позивача з вимогою виселення відповідача, будинок, у якому знаходиться зайнята відповідачем квартира, обслуговується комунальним підприємством позивача, якому сплачується квартирна плата.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував щодо вимог скарги, пояснив, що з працевлаштуванням у прокуратуру у 2005 році за зверненням прокурора йому у квітні 2005 року було надано вказану квартиру на підставі ордеру, ордер було втрачено, весь цей час він проживав у квартирі та сплачував квартирну плату.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У даній справі вирішується спір про право відповідачів на користування житловим приміщенням, яке перебуває у комунальній власності позивача, правовідносини у даних правовідносинах регулюються положеннями ЖК Української РСР.

Із матеріалів справи вбачається, що пунктом 1 рішення виконавчого комітету Новотроїцької селищної ради № 165 від 16 листопада 2000 року квартира АДРЕСА_1 була закріплена як службова за прокуратурою Новотроїцького району, ОСОБА_2 з 11 квітня 2005 року по 23 червня 2008 року працював слідчим прокуратури Новотроїцького району Херсонської області, він разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_4 зареєстрований у вказаній квартирі з 17 жовтня 2006 року, у грудні 2011 року у квартирі зареєстровані неповнолітні діти відповідача.

Як встановлено постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Новотроїцької селищної ради Херсонської області, третя особа прокуратура Новотроїцького району, про зобов'язання вчинити дії, позивач став працювати в прокуратурі з 11 квітня 2005 року і з цього періоду став проживати у вказаній квартирі, у іншій справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Новотроїцької селищної ради про визнання права власності на житло рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 15 листопада 2012 року встановлено, що позивачі проживають у спірній квартирі з 2005 року по час ухвалення рішення, що не заперечувалося сторонами, і весь цей час ними сплачувалися комунальні послуги, приведені обставини, як такі, що встановлені судовими рішеннями у цивільній та адміністративних справах, за положеннями ч. 3 ст. 61 ЦПК України окремому доказуванню у даній справі не підлягають.

За ст. 118, 121, 122 ЖК Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Порядок надання службових жилих приміщень установлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації, на підставі якого виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Згідно з п. п. 21, 27 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР № 37 від 04 лютого 1988 року, на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення та проживання у ньому разом із членами сім'ї.

Матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_2 видавався ордер на спірне житлове приміщення, і така обставина ним на вимогу ст. ст. 10, 60 ЦПК України доведена не була.

За ст. 116 ЖК Української РСР особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, підлягають виселенню без надання їм іншого жилого приміщення.

Таким чином, оскільки не доведеного іншого, відповідачі вселилися у спірну квартиру на підставі звернення до позивача прокурора Новотроїцького району Херсонської області, без ордера, проте за згодою позивача, з наступним укладенням договору піднайму спірного жилого приміщення з прокуратурою Новотроїцького району Херсонської області, зареєстрованого позивачем, з реєстрацією відповідача і членів його сім'ї у квартирі, отже у даному випадку не можна говорити про самоправне зайняття відповідачами квартири.

З наведеного можна зробити висновок, що вселення відповідачів до спірної квартир не було самоправним, проте його не можна вважати і правомірним, оскільки ОСОБА_2 не було видано ордер, який може бути єдиною підставою вселення у квартиру та укладення договору найму, за нормами ж чинного законодавства захисту підлягає лише право, набуте особами у встановленому порядку.

Разом з тим встановлений судовими рішеннями у інших справах факт проживання відповідача у квартирі з квітня 2005 року, сплата ними квартирної плати комунальному підприємству позивача, а пізніше його реєстрація у квартирі та укладення договору піднайму, свідчать на користь висновку про те, що між сторонами з квітня 2005 року по цей час існують договірні правовідносини по найму житлового приміщення, отже позивач був обізнаний про проживання відповідача у даній квартирі та правовий режим такого проживання.

За ч. 2 ст. 59 ЖК Української РСР вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі, відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» на вимоги про визнання недійсним ордера на жиле приміщення за передбаченими ст. 59 ЖК підставами поширюється трирічний строк позовної давності. Визнавши причини пропуску цього строку поважними, суд задовольняє обґрунтовані вимоги. З цих самих правил слід виходити при розгляді вимог про виселення осіб, договір найму жилого приміщення з якими укладений з порушенням встановленого порядку без видачі ордера.

З даним позовом до суду позивач звернувся 06 липня 2009 року, з пропуском строку позовної давності, відповідачем ОСОБА_2 до суду неодноразово подавалася заява про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. ст. 256, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про необхідність захисту права відповідачів на проживання у спірній квартирі, оскільки таке право не було ними набуте у встановленому законом порядку, разом з тим позов позивачем подано до суду з пропуском встановленого законом строку, що за наявності відповідної заяви відповідача є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з іншої підстави - у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Новотроїцької селищної ради Новотроїцького району Херсонської області задовольнити частково.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 08 січня 2014 року скасувати.

У задоволенні позову Новотроїцької селищної ради Новотроїцького району Херсонської області відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення, на нього протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

Судді _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _