Семенівський районний суд Полтавської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №547/320/15-ц

Провадження №2/547/158/15

30 червня 2015 року

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Любицького В.О.,

при секретарі - Вареник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Семенівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області, Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», третя особа ОСОБА_2, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів відділу освіти Семенівської РДА Полтавської області, Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» ( далі - ВАТ НАСК «Оранта»), третя особа ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної йому смертю батька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, під час якої водій автобуса БАЗ-07921 - Еталон, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2, який перебував в трудових відносинах з відповідачем відділом освіти Семенівської РДА, якому і належить зазначений автобус, керуючи автобусом здійснив наїзд на пішохода його батька, який помер на місці дорожньо-транспортної пригоди. Прохав стягнути з відповідача відділу освіти Семенівської РДА матеріальну шкоду в розмірі 7000 грн. та моральну шкоду в розмірі 97450 грн., а з відповідача ВАТ НАСК «Оранта», як страховика транспортного засобу, матеріальну шкоду в розмірі 10746,4 грн. витрат на поховання батька та моральну шкоду в розмірі 2550 грн..

В судовому засіданні по розгляду справи позивач ОСОБА_1 доповнив позовні вимоги та прохав стягнути з відповідача ВАТ НАСК «Оранта» додатково 8928 грн., а з відповідача відділу освіти Семенівської РДА додатково 100 тис. гривень моральної шкоди внаслідок інфляційних процесів, а всього 200 тис. грн.. моральної шкоди.

В подальшому позивач ОСОБА_4 в судовому засіданні змінив позовні вимоги, а саме: відмовився від позовних вимог до відповідача відділу освіти Семенівської РДА Полтавської області в зв'язку з ліквідацією останнього, проти чого не заперечували інші учасники процесу і дана відмова прийнята судом та збільшив позовні вимоги щодо стягнення з відповідача ВАТ НАСК «Оранта» додатково кошти в розмірі 3289,13 грн. витрат на обладнання могили батька, а саме придбання облицювальної плитки, поїздки в м.Полтава для укладення угоди з фахівцем в галузі права на представництво його інтересів по даній справі в сумі 219 грн. 61 коп. та додатково моральної шкоди в розмірі 100 тис. грн..

В подальшому позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні змінив позовні вимоги, збільшивши позов в частині стягнення з ВАТ НАСК «Оранта» додатково 6000 грн. за витрати по виготовленню та встановленню надмогильного пам'ятника і прохав стягнути з останнього майнову шкоду в розмірі 21255, 04 грн. та зменшивши розмір моральної шкоди в розмірі 100 тис. гривень. Кінцево позивач ОСОБА_1 визначив позовні вимоги, якими прохав стягнути з відповідача ВАТ НАСК «Оранта» в розмірі 15 255, 04 грн. матеріальної шкоди та 100 тис. грн.. моральної шкоди. Складовими матеріальної шкоди позивач визначив: на поховання 1820 грн., на поминальний обід 1627,75 грн., на поминальний сніданок 189,4 грн., на поминальні обіди на 9-й день 1597,2 грн. та на 40-й день 1113,9 грн., на виготовлення надгробного пам'ятника 4300 грн., на проїзд до слідчого 98,05 грн., за послуги адвоката 1000 грн., за облаштування пам'ятника надгробного 3289,13 грн. на поїздки до фахівця в галузі права для укладення угоди на представництво інтересів по даній справі в загальному розмірі 219 грн. 61 коп..

В судовому засіданні по розгляду справи позивач ОСОБА_1 обгрунтував розмір оціненої ним моральної шкоди в сумі 100 тис. грн.. тим, що він зазнав психічних страждань внаслідок смерті батька, які зазнає до цього часу. Неодноразово перебував на прийомі у лікаря, що пов'язано із гіпертонічною хворобою, яка розвилась після смерті батька. Крім того, він зазнав психічних переживань через неправомірну поведінку водія ОСОБА_2, який здійснив наїзд автобусом на його батька і який всіма засобами намагався уникнути відповідальності при розгляді кримінальної справи стосовно нього по вказаному факту дорожньо-транспортної пригоди.

Представник відповідача ВАТ НАСК «Оранта» направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та письмові заперечення про невизнання позову з тих підстав, що позивач ОСОБА_1, як особа, яка має право на відшкодування, до ВАТ НАСК «Оранта» із відповідною заявою до цього часу не звертався, що у відповідності до п.37.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є пропуском позивачем строку позовної давності у три роки з моменту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_2, а позивач звернувся до суду з даним позовом за межами цього строку. Крім того, позивач не є суб'єктом вимог, передбачених ч.5 ст.268 ЦК України, на які не поширюються позовні вимоги щодо здійснення страхових виплат. Прохав суд застосувати до позовних вимог позивача по справі збіг строку позовної давності і відмовити у позові повністю.

В судовому засіданні третя особа по справі ОСОБА_2 та його представник вважав позовн вимоги позивача такими, що підлягають їх частковому задоволенню в зв'язку з відсутністю належних та достатніх доказів на їх підтвердження щодо розміру моральної шкоди та тим, що витрати на поминальні дні не підлягають до відшкодування відповідно до законодавства. Крім того, витрати позивача на придбання облицювальної плитки для надгробного пам'ятника теж не являються такими, що підлягають до відшкодування.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши докази по справі та матеріали кримінальної справи, суд приходить до наступного.

Судом по справі встановлено, що 20 березня 2012 року Семенівським районним судом Полтавської області за результатами розгляду кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч.2 ст.286 КК України, який є третьою особою по даній справі, винесено постанову про закриття кримінальної справи про факту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 12 грудня 2009 року о 09 год. 00 хв. в с.Товсте Семенівського району Полтавської області, внаслідок якої ОСОБА_2 під час керування ним автобусом «БАЗ -07921- Еталон» д.н.з. НОМЕР_2, який належав відділу освіти Семенівської РДА Полтавської області, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3, який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. Кримінальна справа закрита судом із звільненням ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2011 році». Зазначена постанова не оскаржувалась і вступила в законну силу. Цивільний позов по справі потерпілого ОСОБА_1, який є позивачем по даній цивільній справі про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок зазначеного злочину, залишено без розгляду та роз'яснено останньому його право звернення до суду з цим же позовом в порядку цивільного судочинства.

Судом по справі також встановлено, що під час вчинення зазначеного злочину ОСОБА_2, як третя особа по даній справі, керував автобусом « БАЗ-07921-Еталон», д.н.з. НОМЕР_1, який належав відділу освіти Семенівської РДА Полтавської області, з яким він перебував в трудових відносинах.

Судом по справі також встановлено, що під час виникнення зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автобус « БАЗ-07921-Еталон», д.н.з. НОМЕР_1 був зареєстрований в Семенівському районному відділенні Полтавської обласної дирекції ВАТ НАСК «Оранта» відповідно до Поліса № ВВ/8927300 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю ( на одного потерпілого) в розмірі 51 тисяча гривень та строком дії Поліса з 20.01.2009 року по 19.01.2010 року. Страхувальником зазначеного автобуса є відділ освіти Семенівської РДА Полтавської області.

При вирішенні позову суд виходить з наступного.

У відповідності до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, зокрема, пов'язана з використанням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

У відповідності до ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

У відповідності до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується, зокрема, дітям.

У відповідності до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У відповідності до статтей 980, 981 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, крім іншого, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва ( поліса, сертифіката).

У відповідності до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок або за рахунок заінтересованої особи ( обов'язкове страхування).

Правовідносини по даній справі урегульовані, крім Цивільного кодексу України, спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-V від 01.07.2004 року (далі Закону) в редакції від 16.11.2008 року, що діяла на момент дорожньо-транспортної пригоди ІНФОРМАЦІЯ_2.

Так, відповідно до ст.6 зазначеного Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до ст.22 зазначеного Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди, життю, здоров'ю, майну третьої особи. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена п.п.1,2 ч.2 ст.23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту суми страхового відшкодування.

У відповідності до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях,яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст.23 зазначеного Закону шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди є шкода, в тому числі моральна шкода, пов'язана , зокрема, із смертю потерпілого.

Відповідно до ст.27 зазначеного Закону право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, зокрема, які взяли на себе витрати на поховання. Витрати на поховання мають бути обґрунтовані та відшкодовуються при наданні страховику оригіналу свідоцтва про смерть та документів, які підтверджують такі витрати.

Відповідно до ст.33 зазначеного Закону, учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані, зокрема, вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Судом встановлено, що страхувальник відділ освіти Семенівської РДА Полтавської області, як власник транспортного засобу, 14 грудня 2009 року повідомив відповідача по справі ВАТ НАСК «Оранта» про страховий випадок та страхове відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_2 з участю застрахованого транспортного засобу.

Крім того, позивач по справі ОСОБА_1, як потерпілий, 29.03.2012 року подав до відповідача ВАТ НАСК «Оранта» заяву про відшкодування йому заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди.

З огляду на зазначене законодавство та встановлені в судовому засіданні обставини, суд вважає, що позивач по справі, як потерпілий внаслідок злочину, так як син померлого ОСОБА_3 та особа, що здійснила поховання останнього, має право на відшкодування йому витрат на поховання батька та відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача ВАТ НАСК «Оранта» за договором страхування в межах сум ліміту цивільної відповідальності, зазначеної в Полісі № ВВ/8927300 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та у зв'язку з ліквідацією відділу освіти Семенівської РДА Полтавської області, як власника автобуса «БАЗ-07921- Еталон» , д.н.з. НОМЕР_1 та відсутності правонаступників останнього.

При вирішенні позову суд вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 100 тис. грн.. підлягає частковому задоволенню на суму 2550 грн., що відповідає положенням ст.22 Закону України № 1961- V і становить розмір 5 відсотків ліміту страхового відшкодування 51 тис. грн., визначеного в Полісі № ВВ/8927300.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на поховання померлого батька позивача, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Зазначена підстава стягнення витрат на поховання також передбачена п.27.5 Закону України № 1961- V.

При цьому суд враховує положення ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», відповідно до яких поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій , що не суперечать законодавству.

З огляду на викладене, суд вважає, що вимога позивача щодо відшкодування витрат на поховання в частині витрат на комплексні обіди не підлягає до задоволення. При цьому суд вважає, що витрати позивача, які ним підтверджені в судовому засіданні на поховання померлого батька, підлягають до задоволення в розмірах: придбання похоронного набору на суму 570 грн.; придбання труни на суму 250 грн.; придбання надгробного пам'ятника на суму 4400 грн., а в загальному розмірі 6220 грн. Інші витрати суд не вважає такими, що відносяться до витрат, пов'язаних з похованням померлого батька позивача по справі, у зв'язку з відсутністю належних та достатніх доказів на їх підтвердження.

Суд також вважає, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу адвоката при розгляді кримінальної справи в суді не підлягає до задоволення, оскільки дані витрати не відносяться як витрати, які підлягають страховому відшкодуванню. Крім того, суд вважає, що не підлягають до задоволення вимоги про стягнення з відповідача коштів, витрачених позивачем на поїздки до фахівця в галузі права для отримання правової допомоги, оскільки у відповідності до ст.84 ЦПК України та ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», дані витрати не підлягають відшкодуванню і не віднесені до витрат, пов'язаних з розглядом справи.

При вирішенні позову суд не приймає заперечення відповідача по суті позову щодо відмови в його задоволенні у зв'язку із збігом строку давності та застосування цього строку, оскільки у відповідності до ст.257 ЦК України визначено загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

Початок перебігу строку позовної давності виникло у позивача з дня винесення Семенівським районним судом Полтавської області постанови від 20.03.2012 року про закриття кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_2, за ч.2 ст.286 КК України по факту дорожньо-транспортної пригоди, якою позов потерпілого позивача по справі ОСОБА_1, про відшкодування матеріальної і моральної шкоди залишено без розгляду.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом 20.03.2015 року, тобто в межах трьохрічного строку позовної давності, в зв'язку з чим підстав для застосування строку позовної давності та в зв'язку з цим у відмові в позові не має.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи.

Таким чином, позивач по справі ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за подачу до суду позовної заяви майнового характеру про відшкодування майнової шкоди та немайнового характеру про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю його батька ОСОБА_3.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

З огляду на викладене та з врахуванням того, що позивачем по справі ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 15255 грн. 04 коп., а судом задоволено вказані позовні вимоги частково в розмірі 6220 грн., розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача НАСК «Оранта» на користь держави, виходячи із ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, визначається судом пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 60, 9 грн.

Крім того, оскільки позивачем по справі ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000 грн. 00 коп., а судом задоволено вказані позовні вимоги частково в розмірі 2550 грн., розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача НАСК «Оранта» на користь держави, виходячи із ставки судового збору за подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди з ціною позову від 50 до 100 розмірів мінімальної заробітної плати - 5 відсотків ціни позову, визначається судом пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 130,00 грн.

Керуючись ст. ст. 10,11, 209,214-215,218 ЦПК України, суд,-

Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія « Оранта» ( 02081, м.Київ, вул.Здолбунівська, 7Д, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.Товсте Семенівського району Полтавської області, на відшкодування матеріальної шкоди кошти в розмірі 6220 грн. ( шість тисяч двісті двадцять гривень 00 коп.) та на відшкодування моральної шкоди кошти в розмірі 2550 грн. ( дві тисячі п'ятсот п'ятдесят гривень 00 коп.).

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія « Оранта» на користь держави судовий збір в розмірі 60,9 грн. ( шістдесят гривень 90 коп.) позовних вимог майнового характеру та кошти в розмірі 130 грн. ( сто тридцять гривень 00 коп. ) позовних вимог немайнового характеру.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду через районний суд протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Головуючий - В.О.Любицький

Повний текст рішення складений 02 липня 2015 року