АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/872/15 Доповідач - Кузьма Р.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Кузьми Р.М.

суддів - Парандюк Т. С., Сташків Б. І.,

секретар судового засідання - Баляс Т.І.

з участю апелянта ОСОБА_1, його представника, представників ОСОБА_2 та Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 13 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку та виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку та виселення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він на підставі договору купівлі-продажу часток приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень від 11 січня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О. за р. № 98, є власником частини приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень площею 47,9 кв.м. та 9/1000 часток приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень площею 4,1 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1. Позивач, як фізична особа-підприємець, здійснює свою господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_1. Основним видом його економічної діяльності є роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах. В зазначеному нежитловому приміщенні, належному позивачу на праві спільної часткової власності, без будь-яких правових підстав зареєстровані та проживають відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які роблять неможливим здійснення ним підприємницької діяльності, перешкоджають йому у вільному володінні і розпорядженні будівлею за вищевказаною адресою.

Таким чином, позивач просив суд усунути йому перешкоди у здійсненні права власності шляхом зобов'язання Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрованих в нежитловому приміщенні магазину з надбудовою офісних приміщень за адресою: АДРЕСА_1; виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3, з нежитлового приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 13 травня 2015 року у задоволенні позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задоволити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що суд безпідставно не прийняв до уваги те, що будівля, в якій проживають відповідачі не відноситься до житлового фонду, а є магазином з надбудовою офісних приміщень, яка належить ОСОБА_1, а відповідачі зареєстровані і проживають у цій будівлі всупереч волі позивача, правові підстави проживання в цій будівлі у них відсутні, своїм проживанням вони перешкоджають ОСОБА_1 у вільному володінні і розпорядженні належною йому будівлею, також дані приміщення не відповідають встановленим санітарним та технічним нормам.

У судовому засіданні апелянт та його представник підтримали апеляційну скаргу, зіславшись на доводи, викладені в ній, просить її задовольнити.

Представник відповідач ОСОБА_2 та представник Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області апеляційної скарги не визнали, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних мотивів.

У відповідності до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що право власності ОСОБА_1 не є порушеним, останній не надав суду належних і допустимих доказів того, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 чинять позивачу перешкоди у праві володіти, користуватися чи розпоряджатися 9/1000 часток приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень площею 4,1 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1, або ж створюють перешкоди у здійсненні ним господарської діяльності.

З таким висновком колегія суддів не погоджується, оскільки він суперечить діючому законодавству, зроблений на неповно з'ясованих судом обставинах, які мають значення для справи, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст. ст. 213, 215 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в частині усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зобов'язання зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не відповідає.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу часток приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень від 16 січня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О. за реєстровим № 98, ОСОБА_1 (Покупець) купив належні ОСОБА_5 (Продавець) частину приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень, площею 47,9 кв.м., та 9/1000 частки приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень, площею 4,1 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1.

Як слідує із Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, наданого 16 січня 2008 року ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», власниками приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень в АДРЕСА_1 є: ОСОБА_1 - 9/1000 частки на підставі договору купівлі-продажу ВКС 828385 від 11 січня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О. за реєстровим № 98; та ОСОБА_2 - 991/1000 частки на підставі свідоцтва про право власності від 29 грудня 2002 року, виданого виконкомом Тернопільської міської ради, рішення № 1223 від 25.12.2002 року.

У відповідності до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, наданого 16 січня 2008 року ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», власником 1/1 частки нежилого приміщення (частина приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень) за адресою: в АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу ВКС 828385 від 11 січня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О. за реєстровим № 98, є ОСОБА_1

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна АКО 636902, сформованої 23 січня 2015 Реєстраційною службою Тернопільського міського управління юстиції у Тернопільській області, власником 1/1 частки приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень за адресою: в АДРЕСА_1, на підставі договору дарування, серія та номер: 499, виданого 26.03.2014 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я. є ОСОБА_3

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна АМВ 662868, сформованої 14 квітня 2015 Реєстраційною службою Тернопільського міського управління юстиції у Тернопільській області, власником 9/1000 частки приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень в АДРЕСА_1, є ОСОБА_1 Підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу ВКС 828385 від 11 січня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О. за реєстровим № 98.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2008 року є власником частини приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень, площею 47,9 кв.м. та 9/1000 частки приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень, площею 4,1 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають в 991/1000 частки приміщення за вже вказаною адресою з 2002 року, власником якого на час розгляду справи є ОСОБА_3 Дані приміщення мають відокремлені входи, в 9/1000 своєї частки, яка є частиною приміщення магазину, позивач обладнав аптечний заклад для здійснення роздрібної торгівлі фармацевтичними товарами.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення в частині усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку.

Відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень пристосоване для житла.

Вказаний висновок суду суперечить вимогам норм матеріального права щодо реєстрації осіб. Так згідно Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація осіб за місцем проживання можлива лише до житла. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані у нежитловому приміщенні магазину з надбудовою офісних приміщень в АДРЕСА_1., що суперечить вимогам вищенаведеного Закону.

За таких обставин позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення і слід усунути перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_1 шляхом зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із нежитлового приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень в АДРЕСА_1.

Спір в частині позовних вимог до Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області не підсудний судам загальної юрисдикції.

Державна міграційна служба України (ДМС України) діє на підставі Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 405/2011 є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України. ДМС України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Колегія суддів вважає, що оскільки реєстрація (зняття з реєстрації місця проживання) перебування особи відноситься до повноважень Державної міграційної служби України, як суб'єкта владних повноважень, то саме структурні підрозділи зазначеної служби є відповідачами у справах про зобов'язання зняття з реєстраційного обліку і такі справи підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до ст. 17 КАС України.

А тому згідно ст. 310 ЦПК України провадження у справі в частині позовних вимог про зобов'язання Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрованих в нежитловому приміщенні магазину з надбудовою офісних приміщень в АДРЕСА_1 підлягає закриттю.

В решті позовних вимог рішення суду слід залишити без змін, оскільки їх неправильність не спростовується доводами апеляційної скарги.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги підставні і знаходять своє підтвердження в матеріалах справи, то рішення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 13 травня 2015 року в частині усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із нежитлового приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень в АДРЕСА_1.

В частині позовних вимог про зобов'язання Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрованих в нежитловому приміщенні магазину з надбудовою офісних приміщень в АДРЕСА_1 провадження закрити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення вступає в законну силу з моменту проголошення, однак може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Р.М. Кузьма