Справа №591/2792/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Кривцова Г. В.
Номер провадження 22-ц/788/1494/15 Суддя-доповідач - Бойко В. Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Семеній Л. І.

за участю секретаря судового засідання -

Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 липня 2015 року

в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: Служба в справах дітей Сумської міської ради, ОСОБА_10 про визнання осіб таким, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з даним позовом, в якому просив: визнати ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06 липня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено за необґрунтованістю. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 скасувати, ухваливши нове про задоволення позову в повному обсязі.

Вважає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому факту, що ОСОБА_5 разом із сином спірне житлове приміщення залишила добровільно, з листопада 2013 року там не мешкають, коштів на утримання майна не надає. Зазначає, що сварок з приводу проживання відповідачів у будинку у них не виникало, будь-яких перешкод користування житлом їм він не чинить. Вказує також, що реєстрація в спірному будинку відповідачів не дає можливості оформити йому субсидію.

Рішення щодо визнання ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 такими що втратили право користування житловим приміщенням сторонами не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення проти неї відповідачки, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 та ОСОБА_10 на праві спільної часткової власності належить житловий будинок АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом ( а.с. 7-12 ). ОСОБА_5 зареєстрована в даному будинку з 23 квітня 2002 року, а ОСОБА_6 від народження - 03 березня 2003 року ( а.с. 13, 17-18 ).

Позивач та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 березня 2002 року, який було розірвано рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 23 лютого 2015 року. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_6 ( а.с. 14, 52 ).

Отже, відповідно до положень ст. 165 ЖК України та ст. 405 ЦК України, відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 набули право користування спірним будинок, як члени сім'ї власника.

З листопаду 2013 року, через конфлікти із позивачем, відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не мешкають за місцем реєстрації, що не заперечується сторонами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо визнання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 втратившими право користування житловим приміщенням, місцевий суд виходив з того, що вони вимушено покинули спірний будинок, а тому вони не втрачають права на користування ним.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, так як він є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.

За змістом ст. 47 Конституції України, а також ст. 9 ЖК України, кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частинами 1 та 4 статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку ( квартири ) належать особи, зазначені в частині 2 ст. 64 ЖК України, а саме: дружина наймача, їх діти та батьки.

Підстави для визнання члена сім'ї власника таким, що втратив право користування житловим приміщенням, визначені ч. 2 ст. 405 ЦК України, а саме відсутність члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як роз'яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України » від 12 квітня 1985 року №2, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Доводи апеляційної скарги, що відповідачі в листопаді 2013 року добровільно залишили спірне житлове приміщення, а тому втратили право користування ним, спростовується зібраним по справі доказами.

Зокрема, з матеріалів кримінальних проваджень №0007445 та №0007446, порушених за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України по факту перевірки заяв ОСОБА_4 та ОСОБА_5 слідує, що 08 листопада 2013 року між ними виник конфлікт, в ході якого сторони застосували одне відносно одного фізичну силу. Очевидцем даної сварки був їх неповнолітній син - відповідач ОСОБА_6

Окрім того, сам позивач в позовній заяві ( а.с.3-5 ) зазначав, що ОСОБА_5 з неповнолітнім сином не проживає в спірному будинку з 09 листопада 2013 року, через неприязні стосунки з ним.

Не спростовані апелянтом і доводи ОСОБА_5 в тій частині, що вона не має ключів від спірного житлового приміщення, а також щодо поселення до нього позивачем своїх родичів після виселення відповідачки.

Отже, з викладеного слідує, що спірне житлове приміщення відповідачі залишили саме через погіршення стосунків з позивачем та не втратили інтересу до цього житла. Переконливих доказів на спростування даних обставин, позивачем суду надано не було. Причини виникнення конфліктів не впливають на висновки суду, що ОСОБА_5 з сином ОСОБА_6 вимушено покинули зареєстроване у встановленому законом порядку місця проживання.

З урахуванням викладеного, зібраних та досліджених по справі доказів, встановлених обставин, колегія суддів вважає, що позивач не довів наявність передбачених ч. 2 ст. 405 ЖК України підстав для визнання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Доводи апеляційної скарги та надані позивачем докази таких висновків суду не спростовують. Суд першої інстанції належно оцінив письмові докази, надав правильну оцінку показам свідків та ухвалив рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 липня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -