Справа № 452/2853/14 Головуючий у 1 інстанції: Карнасевич Г.І.
Провадження № 22-ц/783/1985/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника ОСОБА_4, ОСОБА_5, представника Самбірської міської Ради Янів М.І., відповідачів за зустрічним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8 та її представника ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_10 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 листопада 2014 року у справі за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_8, ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні будинковолодінням та земельною ділянкою, визнання незаконним свідоцтва про право власності та договору дарування,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 листопада 2014 року первісний позов залишено без розгляду, в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішення суду оскаржили позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_10.

В апеляційній скарзі зазначають, що вважають рішення суду незаконним та необґрунтованим. Вказують, що відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.391 ЦК України право вимоги про усунення перешкод належить виключно власнику, однак такий висновок суду на думку апелянта є помилковим та суперечить ч.2 ст.152 ЗК України де зазначено, що усунення будь-яких порушень може вимагати як власник земельної ділянки так і землекористувач. Також вважають, що суд неправомірно відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок від 25.12.1996 року та договору дарування від 20.12.2004 року за пропуском строку позовної давності, оскільки про такі документами відповідачам стало відомо лише під час розгляду справи. Вважають,що суд допустив односторонність під час ухвалення рішення, зазначивши, що ними не надано жодних доказів на підтвердження позовних вимог, однак не врахував, що відповідачі за їх зустрічним позовом в судовому засіданні не заперечили факту проникнення на земельну ділянку та інших дій з їх боку, а також проведення постійного спостереження за їх сім»єю, що свідчить про порушення прав та свобод людини гарантованих ст.32 Конституції України. Вчинення відповідачами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 самочинного будівництва з порушенням правил ДБН порушує їх право на забудову, яка неможлива за наявності спірних вікон. Судом неповно з»ясовані обставини справи, а саме те, що ОСОБА_8 було подаровано 1/2 частину житлового будинку, а саме 60 м.кв., однак в експлуатацію було введено лише 44,8 кв.м., а відтак дарувальником подарований об»єкт, який не міг бути подарований. Враховуючи те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представника ОСОБА_4, пояснення ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги відповідачів за зустрічним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8 та її представника ОСОБА_9, заперечення з приводу апеляційної скарги представника Самбірської міської Ради Янів М.І., вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що сторони по справі є суміжними землекористувачами.

Відповідно до Свідоцтва про право власності, виданого Самбірською міською Радою 25.12.1996 року і зареєстрованого Самбірським МБТІ за №8839813 ОСОБА_7 є власником житлового будинку та господарських будівель, що знаходяться у АДРЕСА_1.( а.с.4,117 т.1).

Згідно Державного акту про право приватної власності на землю серія НОМЕР_1від 20.10.1999 року ОСОБА_7 є власником земельної ділянки площею 0,0583 га на АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку. Зазначена земельна ділянка передана ОСОБА_7 у власність на підставі рішення виконавчого комітету Самбірської міської Ради Львівської області від 16.09.1999 року.( а.с.6 т.1, а.с. 55 т.2).

Відповідно до договору дарування від 30.12.2004 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Дмитришин К.К. за реєстровим номером 5133 вбачається, що ОСОБА_7 подарувала своїй дочці ОСОБА_8 ? частину належного їй на праві власності будинковолодіння та на ? частину належної їй на праві власності земельної ділянки.( Державний акт НОМЕР_1 від 20.10.1999 року а.с.10 т.1).

Відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 24.12. 2009 року Самбірським МБТІ проведено реєстрацію прав власності ОСОБА_8 на ? частину будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 30.12.2004 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Дмитришин К.К. за реєстр. номером 5133.; ОСОБА_7- на ? частину житлового будинку та господарських будівель за вищезазначеною адресою на підставі Свідоцтва про право власності від 25.12.1996 року.

Постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22.02.2008 року визнано нечинним акт від 28.11.1996 року про прийняття в експлуатацію житлового будинку та рішення виконкому Самбірської міської ради «Про прийняття в експлуатацію індивідуальних житлових будинків» № 652 від 20.12.1996 року в частині щодо будинку на АДРЕСА_1 ( а.с.5 т.1).

Позивач по справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0304 га на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 із цільовим призначенням даної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що знаходяться по АДРЕСА_1 Львівської області. ( а.с.29-30 т.4).

Забудовником зазначеної земельної ділянки є ОСОБА_2, співзабудовником- ОСОБА_10. Зазначена земельна ділянка утворилася в результаті розподілу належної ОСОБА_2 земельної ділянки на дві окремі, яким було присвоєно вуличні номери АДРЕСА_1

Із матеріалів справи вбачається, що сторони по справі мають тривалі неприязні відносини з приводу облаштування відповідачами по справі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вікон на першому та другому поверсі, горищі і підвалі західної сторони будинку АДРЕСА_1, що межує із земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1. Облаштування вікон відповідача із сторони їх житлового будинку створює перешкоди у проживанні будинку, оскільки кожний їх рух у відповідачів на очах. Окрім цього, відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зловживають цим та створюють перешкоди у належному користуванні земельною ділянкою, що прилягає до їх житлового будинку та призначена для обслуговування житлового будинку, порушують їх уклад життя, внаслідок чого вони в постійному нервовому напруженні та пересторозі із сторони останніх.

Просили суд зобов»язати відповідачів усунути перешкоди шляхом замурування вікон із західної сторони будинку відповідачів по АДРЕСА_1.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив із вимог ст. 391 ЦПК України згідно якої лише власник майна вправі звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Із зазначеним позовом може звернутися також особа, яка відповідно до закону або договору має право володіння та користування майном, у тому числі у випадку, коли зазначені перешкоди чиняться власником такого майна.

Такий висновок закріплено у п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Колегія суддів не вправі постановити рішення про усунунення перешкод позивачам по справі шляхом зобов»язання відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . замурувати вікна у їхньому житловому будинку, оскільки на зазначений будинок прийнята Декларація про готовність об»єкта до експлуатації, яка була зареєстрована Інспекцією Держархбудконтролю у Львівській області від 14.12.2012 року.( а.с.244-а-247а т.4) У зазначеній Декларації врахована виготовлена на самочинно переобладнану господарську будівлю на житловий будинок документація, проектувальником якої є ПП «Галичбудпроект» та у якій враховані всі конструктивні елементи побудови як такі, що відповідають ДБН.

Відповідно до зазначеної Декларації рішенням Самбірської міської Ради від 26 грудня 2012 року №649 ухвалено про оформлення права власності на об»єкт нерухомого майна індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 на ОСОБА_7 і ОСОБА_8.( а.с.200 т.4).

Щодо позовних вимог позивачів за зустрічним позовом та доводів апеляційної скарги в частині визнання договору дарування від 20 грудня 2004 року та свідоцтва про право власності на житловий будинок від 25 грудня 1996 року , такі не спростовують висновків суду. На момент реєстрації права власності зазначений договір дарування та свідоцтво про право власності були чинними, будь-яких заборон на їх вчинення не було, а відтак реєстрація права власності по ? на ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відповідає Правилам реєстрації.

У ст. 215 ЦК України зазначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин).

Із договору дарування ? частини житлового будинку від 30.12.2004 року вбачається, що сторонами договору є: дарувальник ОСОБА_7, обдарована ОСОБА_8, а відтак правом на визнання правочину недійсним з підстав, передбачених Цивільним кодексом України наділені сторони договору або особи, чиї права порушуються на зазначений житловий будинок, тому право позивачів із підстав, наведених у позовній заяві та доводах апеляційної скарги не є підставою для визнання зазначеного правочину недійсним.

Згідно із приписами ст.152 ч.2 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть, якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодуванням завданих збитків.

Судом встановлено, що сторони по справі є суміжними землекористувачами.

Позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначають в апеляційній скарзі, що внаслідок самочинного будівництва з порушенням ДБН відповідачами по справі ОСОБА_7 та ОСОБА_8, порушені їх права як суміжних землекористувачів.

Слід зазначити, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 отримав Державний акт на земельну ділянку серія НОМЕР_4 від 22.05.2012року та Державний акт серія НОМЕР_3 від 22.05 2012 року ( а.с. 29-30 т.4) .

Із листа-відповіді начальника Самбірського міського відділу Львівської регіональної філії ДП ЦДЗК І.Гамар від 06.03.2013 року № 10/03 на адресу ОСОБА_7 вбачається, що по зауваженнях до висновку головного архітектора м.Самбора, щодо відновлення меж державного акту по АДРЕСА_1 виконується згідно площі земельної ділянки прийнятої рішенням виконкому Самбірської міської ради. Площа відновлювальної ділянки відповідає площі прийнятої згідно рішення і становить 588 кв.м. Розміри земельної ділянки, які встановлені в державному акті по межі суміжників збережені.

Власник суміжних земельних ділянок при виготовленні документації у 2012 році по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 акт погодження меж підписав та претензій до суміжника по АДРЕСА_1 не виявив.

Оскільки площа земельної ділянки згідно рішення виконкому Самбірської міської ради від 16.09.1999 року № 396 не змінилася, то в акті погодження меж відмічено, що встановлені в натурі межі та площа відповідають попередньому державному акту та межі суміжних власників (фізичних осіб) не порушені. (а.с.206).

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 в і д х и л и т и .

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин