Справа № 490/1149/15-ц
н/п 2/490/2456/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

резолютивна частина

08 червня 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Подзігун Г.В.

при секретарі Кошевій О.С.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "ДЕЛЬТА БАНК" про визнання договору неукладеним, покладання зобовязань вчинити певні дії.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд - ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя Подзігун Г.В.

справа №1149/15-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Подзігун Г.В.

при секретарі Кошевій О.С.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання договору неукладеним, покладання зобов'язань вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ "Дельта Банк" про визнання неукладеним договору добровільного страхування від нещасних випадків та добровільного страхування кредитів №004-14982-070214, що був укладений між ним та ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" 07.02.2014 року та просив зобов'язати відповідача зменшити суму кредиту на суму страхового внеску - 424,46 грн., стягнути фінансові витрати.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав та суду пояснив, що вказаний договір порушує його права та був укладений внаслідок обману, оскільки про те, що передбачений договором страховий внесок не входить до загальної суми кредиту він дізнався лише при здійсненні першого кредитного платежу. Також позивач вказував, що не мав наміру його укладати, а підписав фактично під тиском з боку працівника банку ОСОБА_3, яка не мала повноважень на укладання такого договору від страхової компанії.

Представник відповідача позов не визнав, вказував на те, що ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами та правилами страхування, погодився на них, що підтверджується його підписом в договорі. Також зазначав, що ПАТ "Дельта Банк" не є стороною в цьому договорі.

Вивчивши доводи позову, вислухавши пояснення учасників процесу та дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, 07 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" був укладений комплексний договір добровільного страхування від нещасних випадків та добровільного страхування кредитів № 004-14982-070214.

Відповідно до частини 4 вказаного договору підставою укладання договору добровільного страхування є кредитний договір № 004-14982-070214 від 07.02.2014 року, що укладений між ПАТ "Дельта Банк" та ОСОБА_1, відповідно до якого ОСОБА_1 банком було надано споживчий кредит.

Згідно з ст. 124 Конституції України та ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтями 28, 29 ЦПК України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов'язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи. Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Відповідно до ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні чи юридичні особи, а також держава.

Як вбачається зі змісту ст. ст. 33, 36, 119 ЦПК України на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов'язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 33 ЦПК України та з урахуванням ч. 4 ст. 10 ЦПК України і роз'яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин

Таким чином, суд, як державний орган, на який покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов'язаний визначити суб'єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів.

Згідно вимог ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно вимог ч.1 ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати ініш умови договору.

Як зазначено вище, оспорюваний позивачем договір укладений між ним та ПрАТ "СК "Арсенал Страхування", тобто ПАТ "Дельта Банк" не є його стороною, а за такого не може бути відповідачем у даному позові.

Крім того суд важає пред'явлені вимоги безпідставними виходячи з наступного.

У відповідності до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч.3 ст.638 ЦК України якщо сторони домовились укласти договір у письмовій формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Як встановлено в ході розгляду справи, укладений між сторонами договір страхування підписаний позивачем, що свідчить про його згоду з умовами даного договору та підтверджує його волевиявлення на таке укладання.

Також суд вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки визнання договору неукладеним не входить до передбачених ст.16 ЦК України способів захисту цивільних прав та інтересів.

За такого позовні вимоги про визнання договору неукладеним задоволенню не підлягають.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні вищевказани позовних вимог, суд також не вбачає підстав для задоволення похідних вимог про покладання зобов'язань зменшити суму кредиту на суму страхового внеску - 424,46 грн. та стягнути фінансові витрати.

Тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

СУДДЯ Г.В.ПОДЗІГУН