Справа № 296/2406/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" червня 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Анциборенко Н.М.,

при секретарі Медведській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду та просить визнати недійсним заповіт, який складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 і посвідчений 17.08.2007 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за № 1870.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 11.10.2013 року померла його бабуся ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина на 2/3 ідеальних частин житлового будинку №26 по вул. Леселідзе у м. Житомирі. Позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини, однак, йому повідомили про наявність спадкової справи та заповіту від 17.08.2007 року, згідно якого померла ОСОБА_4 все своє майно заповіла ОСОБА_2. Оскільки бабуся була похилого віку і хворіла, тому відповідач відвідувала її та допомагала. Позивач не міг приїжджати часто, оскільки мешкає у іншому місті, однак, коли приїжджав, то відповідач його не пускала, з приводу чого виникали сварки, після яких бабуся повідомила відповідача, щоб та більше не приходила. У 2007 році стан здоровя бабусі погіршився. Коли позивач приїхав до бабусі, то вона лежала нерухома, нікого не впізнавала та не могла нічого сказати, біля неї була лише відповідач.

Позивач вважає, що хвороба могла вплинути на інтелектуальний стан бабусі та на момент складання заповіту вона не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, тому складання заповіту не відповідало її волі. Крім того, при житті померла ОСОБА_4 говорила, що після її смерті майно повинно належати саме позивачеві.

Позивач і представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач і представник відповідача у судовому засіданні позов не визнали, оскільки ОСОБА_4 не була ніколи психічно хворою і при складанні заповіту все усвідомлювала. Вона мала інвалідність з 2006 року, перенесла операцію з приводу грижі, ходила зігнута та з палицею, оскільки боліли ноги. Однак, до самої смерті ходила по двору самостійно і була адекватною. Відповідач відвідувала її щоденно, оскільки допомагала по господарству, прала білизну, носила воду, готувала їжу. З приводу нерухомого майна у померлої були судові спори з родичами, тому вона з ними, у тому числі представником позивача ОСОБА_6, не спілкувалася та говорила, що вони чекають її смерті. Позивач онук померлої приїжджав до неї двічі. Вперше приїхав, щоб подати в суд у 2009 році, а вдруге, коли бабуся померла.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3 пояснила, що немає підстав для задоволення позову, оскільки вона під час складення заповіту, розмовляючи з ОСОБА_4 майже півтори години, пересвідчилася у тому, що ОСОБА_4 на момент складення заповіту повністю усвідомлювала значення своїх дій і керувала ними. Заповіт посвідчувався на дому, при цьому ОСОБА_4 почувала себе добре, була з палицею, однак, без сторонньої допомоги підійшла та сіла на стілець.

На запитання про родичів і онука вона сказала, що він хворий та судився з нею за хату.

Щодо відповідача, на користь якої був заповіт, то ОСОБА_4 пояснила, що вона їй довіряє, що ОСОБА_2 допомагає, приносить їжу. Крім того, їй було розяснено, що вона може змінити заповіт у будь-який час, чого зроблено не було.

Після оголошеної перерви у судове засідання не з'явилася, згідно поданої заяви просить слухати справу без її участі (а.с.65).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що як соціальний працівник відвідувала ОСОБА_4 з 2001 по 2006 рік і, хоча ОСОБА_4 через складний характер було важко догодити, та була адекватною людиною і все розуміла, завжди слухала радіо та знала всі новини.

Свідок ОСОБА_8- далека родичка позивача надала суперечливі пояснення щодо обставин приїзду позивача до бабусі та підтвердила, що у 2007 році ОСОБА_4 видужала, більше про стан здоровя померлої їй невідомо, у тому числі на час оформлення заповіту, оскільки вони з нею з 2007 року не спілкувалися.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Встановлено, що 17.08.2007 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3 посвідчено заповіт ОСОБА_4, яким вона заповідала все своє майно відповідачу ОСОБА_2, що підтверджується матеріалами спадкової справи №44/2013 (а.с.68-93).

ОСОБА_4 померла 11.10.2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ТП № 224776 (а.с.7).

Як вбачається з довідки № 003091 від 16.10.2013 року ОСОБА_4 з 05.10.2002 року зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, та згідно довідки КП Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради №7859 від 06.12.2013 року (а.с.6) станом на 31.12.2012 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме 2/3 ідеальні частини житлового будинку №26 по вул. Леселідзе у м. Житомирі на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 21.02.2007 року, справа №2-162.

Відповідно до положень ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Згідно повідомлень Житомирської обласної психіатричної лікарні №1 Житомирської обласної ради від 03.02.2015 року (а.с.110), 16.03.2015 року (а.с.115) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на обліку у психіатра та стаціонарному лікуванні не перебувала.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 20.11.2014 року у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу та згідно висновку експерта № 132-2015 від 15.04.2015 року (а.с.118-120) ОСОБА_4 станом на 17.08.2007 року, тобто на час складання заповіту, будь-якими психічними захворюваннями не страждала і підстави вважати, що вона в цей проміжок часу не могла б усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними відсутні.

Згідно положень ст.ст.1233, 1247 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

Оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що волевиявлення заповідача ОСОБА_4 не було вільним і не відповідало її волі, а також, що у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, тому правові підстави для визнання недійсним заповіту, посвідченого 17.08.2007 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за № 1870 відсутні, а позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.203, 215, 225, 1257 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя Н. М. Анциборенко