Справа № 204/7497/14-ц
Провадження № 2/204/336/15
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬК
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

при секретарі Сорокіної А.С.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, яку 03.11.2014 року уточнив та остаточно просив визнати за ним право власності на житловий будинок літ. А-1, під А-1 цокольний поверх, житловою площею 50,7 кв.м., житловою площею 21,2 кв.м.0, ганок літ. А, сарай літ. Б, сарай літ. В наді літ. Б, сарай літ. Г під літ. Б, сарай літ. Д, сарай літ. Е, під літ. Д, сарай літ. Ж, навіс літ. З, вбиральні літ. К, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, туп. Полуничний, 28. В обґрунтування позову зазначив, що 07.08.1984 році між ним та ОСОБА_2 було укладено в простій письмовій формі договір за яким він придбав времьянку, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, туп. Полуничний, 28. 19.03.1987 року виконавчим комітетом Красногвардійської районної ради народних депутатів було прийнято рішення № 102/1, згідно якого йому надано дозвіл на будівництво нового житлового будинку на місті старого, який прийшов у непридатний для проживання стан. Разом з цим, йому надано дозвіл на будівництво господарських споруд, а саме: гаражу, сараю та літньої кухні. Після отримання дозволу він приступив до будівництва. По завершенню будівництва він звернувся до КП ДМБТІ для проведення технічної інвентаризації. 03.09.2012 року спеціалістами КП «МБТІ було виготовлено технічний паспорт, де усе домоволодіння № 28 по туп. Полуничний у м. Дніпропетровську підлягає введенню в експлуатацію. 28.09.2010 року спеціалістами КП ДМБТІ було виготовлено висновок про задовільний технічний стан домоволодіння. 28.10.2014 року ТОВ «КПД-Консатинг» було виготовлено звіт про оцінку житлового будинку, згідно якого вартість будинку складає 162200 грн. 00 коп. У звязку з тим, що постановою КМУ № 1035 від 09.09.2009 року було затверджено Тимчасовий порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт, де зазначено, що підставою для оформлення права власності є висновок про технічний стан будинку, складений бюро технічної інвентаризації. У звязку з тим, що на сьогоднішній день діючим законодавством не врегульований порядок введення завершених будівництвом обєктів нерухомого майна споруджені до 05.08.1992 року, то він вважає, що він набув право власності на домоволодіння, у звязку з чим він вимушений звернутися з позовом до суду.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити посилаючись на підстави зазначені у позовній заяві, а також вказав, що здійснені прибудови відповідають вимогам будівельних норм і правил, не порушують прав інших осіб і за позивачем може бути визнано право власності на них.

Представник Дніпропетровської міської ради у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив.

Вислухавши пояснення позивача та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 07.08.1982 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір, у простій письмовій формі, за яким ОСОБА_1 придбав времянку по Полуничній тупік, 28 у м. Дніпропетровську (а.с.8).

Рішенням Виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів від 19.03.1987 року за № 102/1 було дозволено ОСОБА_1 будівництво нового будинку замість старого, який прийшов у непридатність по тупіку Полуничному,28, а також дозволено будівництво гаража розміром 3,0м.х6,0м., літньої кухні, розміром 3,0 м.х3,5 м., сараїв 3,3 м. х 3,0 м. та 2,0 м. 3,0 м. (а.с.10).

29.09.1986 року Головне архітектурно-планове управління Виконкому Дніпропетровської міської ради народних депутатів склало акт-висновок № 213-ІХ про можливість на земельній ділянці № 28 по тупіку Полуничному у м. Дніпропетровську, яка належить ОСОБА_1 будівництва нового будинку, замість старого, а також можливість будівництва літньої кухні, сараю (а.с.11-12).

23.10.1987 року представником БТІ було складено акт обстеження домоволодіння по тупіку Полуничному,28, згідно якого дане домоволодіння розташовано на земельній ділянці площею 910 кв.м. і складається з: одного житлового будинку, споруд та побудов, які збудовані самочинно (а.с.13).

Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 28 по туп. Полуничний у м. Дніпропетровську, виготовлений спеціалістами КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради 03.09.2010 року усе домоволодіння побудовано у 1990 році самочинно (а.с. 19-22)..

Земельна ділянка площею 0,0909 га, яка розташована по туп. Полуничний, 28 у м. Дніпропетровську використовується ОСОБА_1 без правовстановлюючих документів на землю, що підтверджується витягом з фіскального кадастру серії В 0021213 та ситуаційним ортофотопланом серії О 0008730 (а.с.29-30).

Придніпровською державною академією будівництва та архітектури виготовило висновок про те, що досліджений житловий будинок та будівлі сараїв задовольняє вимогам будівельних норм і правил та є придатними до введення в експлуатацію (а.с.31-35).

Згідно звіту ТОВ «КПД-Консалтинг» ринкова вартість житлового будинку № 28 по туп. Полуничний у м. Дніпропетровську складає 162200 грн. 00 коп. (а.с.44-71).

Відповідно до ч.1,2 ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ч.1-3 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

Проте, оскільки спірний будинок було зведено у 1990 році, спірні правовідносини повинні бути врегульованими нормами ст. 105 ЦК УРСР 1963 року, якою передбачено, що громадянин, який збудував жилий будинок, здійснив його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо). Господарські і побутові будівлі та споруди, зведені громадянином без встановленого дозволу або належно затвердженого проекту, чи з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів зносяться громадянином, який провадив самовільне будівництво, або за його рахунок. Одержані при знесенні жилого будинку або частини його, господарських і побутових будівель та споруд будівельні матеріали залишаються у власності громадянина, який провадив самовільне будівництво.

Згідно з п. 1 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2004 року № 1243, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, транспортних магістралей, окремих черг пускових комплексів (далі - закінчені будівництвом об'єкти), їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», - проектування та будівництво обєктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку, зокрема, п. 5 прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів. Порядок прийняття в експлуатацію самовільно збудованого нерухомого майна регулюються Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.06.2011 року за № 81 «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.07.2011 року за № 830/19568.

Згідно Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України № 439/2011 від 08.04.2011 року та Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 553 від 23.05.2011 року, Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461, органом, який здійснює прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, є Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, які на підставі акту готовності об'єкта до експлуатації видають відповідний сертифікат. Рішення інспекції про відмову у видачі сертифікату може бути оскаржено до суду.

Згідно пункту 9 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності (в редакції до 05.01.2013 року) прийняття в експлуатацію збудованих до 31 грудня 2009 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і заяви про прийняття в експлуатацію яких подаються до 31 грудня 2012 року, здійснюється безоплатно органами державного архітектурно-будівельного контролю за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж таких об'єктів за наявності документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об'єкт, протягом 30 днів з дня подання заяви. Порядок прийняття в експлуатацію таких об'єктів і проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

На виконання цієї норми Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 91 від 24.06.2011 року було затверджено Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, який встановлював процедуру та умови прийняття цих будинків в експлуатацію. 30.01.2013 року зазначений порядок втратив чинність.

20.11.2012 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань регулювання містобудівної діяльності (набрав чинність 05.01.2013), яким внесено зміни до пункту 9 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності , зокрема в частині продовження дії до 31.12.2013 порядку прийняття в експлуатацію збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, збудованих у період з 05.08.92 до 12.03.2011, а також громадських будинків I і II категорій складності, будинків і споруд сільськогосподарського призначення I і II категорій складності, збудованих до 12.03.2011 року.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону України «Про основи містобудування» від 16.11.1992 року N 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Також, як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму Листі від 28.01.2013 № 24-150/0/4-13 "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право.

Суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з'ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання.

Дещо подібні роз'яснення під час розгляду таких справ були викладені в пункті 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва», в яких наголошено, що вирішуючи справу за позовом про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе у тому разі, якщо в прийнятті такого об'єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Як встановлено у судовому засіданні, позивач 06.05.2015 року звернувся до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області з заявою про державну реєстрацію прав власності, проте державний реєстратор прав на нерухоме майно винесла рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав того, що заявником після зупинення розгляду заяви не було надано необхідних документів для можливості вчинити дії, спрямовані на проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 не реалізував своє право на введення в експлуатацію самочинно збудованого ним житлового будинку шляхом звернення до компетентних органів, його право не можна визнати порушеним.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено, суд вважає що не має підстав в повернені позивачу судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись 105 ЦК УРСР 1963 року, ст. ст. 331, 376 ЦК України, ст. ст. 10, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т. О. Дубіжанська