Справа № 307/114/15-ц
Провадження № 2/307/465/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого Чопик В.В. при секретарі Олексій Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 сільської ради, виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради про визнання недійсним і скасування частково рішення виконавчого органу місцевого самоврядування та державного акту на право приватної власності на землю.

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 сільської ради, виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради про визнання недійсним і скасування частково рішення виконавчого органу місцевого самоврядування та державного акту на право приватної власності на землю, посилаючись на те, що на початку квітня 2012 року він вирішив продовжити будівництво житлового будинку на земельній ділянці по вул. .Незалежна в с.Вільхівці Лази, на якій ще у 1997 році разом із своїми родичами залили фундамент і почали завозити різні будівельні матеріали. Причиною такої тривалої перерви у будівництві житлового будинку послужила тяжка хвороба, він важко захворів на нирки і йому тривалий час підшукували донора на пересадку нирки та потім було зроблено пересадку однієї нирки від його мами та в результаті перенесеної хвороби його визнано інвалідом першої групи. Ця земельна ділянка йому дісталася за допомогою батька від односельчанина ОСОБА_2, мешк. вул..Лісова №9, у якого вже був у наявності будівельний паспорт на забудову земельної ділянки та якому батько в обмін надав іншу рівноцінну земельну ділянку, що була у користуванні батька і розташована на цій же вулиці, лише з протилежної сторони, тобто навпроти. Батько хотів, щоб він та його рідний брат ОСОБА_2 проживали у межу один з одним та допомагали один одному, а особливо йому, з урахуванням його стану здоровя з дитинства.

Відразу після обміну земельними ділянками ОСОБА_2 приступив до використання наданої йому в обмін земельної ділянки, на ній він побудував житловий будинок своєму синові ОСОБА_4, який вже й проживає у побудованому на цій земельній ділянці будинку, документів про право власності на побудований будинок та цю земельну ділянку не оформляв ні ОСОБА_2, ні його син ОСОБА_4.

Одночасно із початком продовження будівельних робіт на початку квітня 2012 року він звернувся з письмовою заявою до органу місцевого самоврядування про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, але замість відповідного рішення сесії сільської ради отримав повідомлення про те, що передати цю земельну ділянку йому сільська рада не може, бо на неї вже є виготовлено державний акт у ОСОБА_2.

Обмін земельними ділянками між його батьком і ОСОБА_2 було погоджено із тодішніми сільським головою ОСОБА_5 та землевпорядником ОСОБА_6 1.1, та навіть з даного приводу обміну земельними ділянками у 1997 році приймалось рішення як виконавчим комітетом, так і сесією ОСОБА_3 сільської ради.

Після отримання письмової відповіді із сільської ради він звернувся за розясненнями до батька та до сільської ради, де йому підтвердили, що вже тривалий час між батьком і ОСОБА_2 існують конфлікти з приводу цього обміну земельними ділянками, бо ОСОБА_2 забудував і надану йому в обмін земельну ділянку і не відмовляється від тої, що давав в обмін батькові, при цьому батько пояснив, що він також звертався у різні служби з цього питання, але старався йому нічого не казати про такі обставини із земельною ділянкою, щоб не нервувати його хворого та щоб не сталося різкого погіршення його стану здоровя.

Стверджує, що лише у 2012 році він дізнався, що на земельну ділянку, де ним збудовано фундамент та на якій заготовлено і інші будівельні матеріали, ОСОБА_2 має виготовлений державний акт серії ЗК-011 №03695 від 05.05.1997 року, який підлягає скасуванню, як і рішення виконкому, на підставі якого його виготовлено, виходячи із наступного.

Так, цей державний акт виготовлено не на підставі рішення сесії сільської ради, а на підставі рішення виконкому ОСОБА_3 сільської ради від 18 квітня 1997 року, якому ОСОБА_3 сільською радою не було делеговано повноважень щодо розпорядження землями в межах території села, а відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» тільки рада на своїх пленарних засіданнях вправі була приймати такі рішення.

У цьому рішенні під порядковим номером 83 у списку громадян, що подавали заяви ОСОБА_7, вул. Лісова, 9 було вирішено: «задовольнити подані заяви про безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність згідно норм земельного законодавства та даних інвентаризації». Цим рішенням виконкому не визначено де знаходиться земельна ділянка, яка її площа, для якого цільового призначення виділяється, не виключено, що ОСОБА_2 при виготовленні державного акту пояснював що це йдеться про земельну ділянку, яку отримав від його батька.

В подальшому ОСОБА_2, користуючись цим рішенням виконавчого комітету виготовив іншу за змістом виписку із рішення виконкому ОСОБА_3 сільської ради від 18 квітня 1997 року, де вже його зазначено, як мешк. вул..Незалежна б/н, а не Лісова №9, площу земельної ділянки вказано 0,10 га, а не як у рішенні згідно норм земельного законодавства та даних інвентаризації, та вже вказано у виписці цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку та у подальшому і за такими же даними ОСОБА_2 виготовив державний акт на право приватної власності на землю серії ЗК-011 №03695 від 5.05.1997 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1, у якому також його зазначено як мешканця вул. Незалежна б/н, а не Лісова 9 і розташування земельної ділянки вказано с.Ракове, а не вул.Незалежна.

Окрім того, технічною документацією по виготовленню державного акту було передбачено складання акту встановлення та погодження меж земельної ділянки, у якому ОСОБА_2 навмисно не вказав суміжних землекористувачів, яким справа та в кінці земельної ділянки, по межі від Б до В був і є його рідний брат ОСОБА_8, у якого на той час було побудовано там житловий будинок, у якому він проживав і він би ніколи не погодив межу ОСОБА_2, бо він добре знав про проведений обмін земельними ділянками і знав про це інший землекористувач, що межує зліва від А до Б - ОСОБА_9, яку також не зазначено як суміжного землекористувача у акті погодження меж та державному акті, хоч і є зазначено про цього суміжного землекористувача у інших технічних матеріалах.

Статтею 3 чинного на той час Земельного Кодексу ( в ред..1992 р.) також було передбачено, що розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх.

Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.

ОСОБА_3 сільською радою у 1997 році ці повноваження виконкому не були делеговані, що підтверджується даними архівного відділу Тячівської РДА.

Відповідно до ст.З ЦПК України та ст.16 ЦК України кожна особа має право у встановленому порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних немайнових або майнових прав, свобод чи інтересів.

Як відповідно до положень ст.71 ЦК (1963 р.). так і відповідно до ст.257 ЦК України (2004 р) загальна позовна давність встановлена у три роки і перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила та цей строк може бути продовженим, якщо суд прийде до висновку, що його пропущено з поважної причини.

Стверджує, що довідався лише у квітні 2012 року про існування оскаржуваного рішення виконкому ОСОБА_3 сільської ради від 1997 року на виділення земельної ділянки ОСОБА_2 та про виготовлення на підставі цього рішення у цьому ж році державного акту про право власності на земельну ділянку, яку фактично ще у 1997 році почав забудовувати і тоді претензій до нього не виставлялось, однак маю ще й поважну причину, бо тривалий час хворів на нирки, що закінчилось пересадкою однієї нирки від донора та визнання інвалідом першої групи, а тому просить суд визнати поважною причину пропущення строку позовної давності і поновити йому строк позовної давності звернення до суду..

Відповідно до змісту ст. 103,108 ЗК, чинного на час існування між ОСОБА_2 і його батьком земельного спору (ЗК 1992 р.), які кореспондуються із змістом ст.158 чинного на даний час ЗК України, передбачено, що земельні спори вирішуються як органами місцевого самоврядування, так і судами. На рівні місцевих рад питання розглядається погоджувальною комісією, яка за результатами розгляду спору готує свій висновок, який оформляється протоколом і цей протокол є підставою для прийняття рішення з зазначеного питання Радою народних депутатів у разі досягнення згоди між сторонами. ОСОБА_2 про такий спосіб вирішення спору і досягнення згоди між сторонами свідчать архівні копії рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради N914 від 13.06.1997 року та затвердження його 16.12.1997 року рішенням восьмої сесії XXII скликання ОСОБА_3 сільської ради.

За таких обставин просить суд визнати недійсним та скасувати як рішення виконкому ОСОБА_3 сільської ради від 18 квітня 1997 року у частині щодо передачі ОСОБА_2, мешк. вул..Лісова №9 у приватну власність земельної ділянки згідно норм земельного законодавства та даних інвентаризації, як прийняте виконкомом з перевищенням повноважень, так і відповідно виготовлений на підставі даного рішення та з іншими порушеннями державний акт серії ЗК-011 №03695 від 5.05.1997 року, виданий ОСОБА_2, який мешкає в с.В.Лази вул..Незалежна, на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва жилого будинку та господарських будівель, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1.

Позивач ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити, а також просять продовжити строк звернення до суду, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Подальший розгляд справи продовжено у відсутності позивача за участю його представників.

Відповідач ОСОБА_2 та його представники ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в судовому засіданні проти позову заперечили стверджуючи, що оскаржувані рішення та держаний акт на землю відповідають вимогам закону оскільки, вказане рішення виконкому затверджене рішенням 6 сесії 22 скликання ОСОБА_3 сільської ради від 21.04.1997 року, а тому в позові просять відмовити.

Крім цього просять суд застосувати строки давності до даного позову стверджуючи, що позивачу було раніше відомо, ніж у квітні 2014 році, про наявність у ОСОБА_2 правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, оскільки батько позивача неодноразово звертався до суду з позовами до ОСОБА_2 з приводу спірної земельної ділянки..

Подальший розгляд справи продовжено у відсутності відповідача ОСОБА_2 за участю його представників.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради в судове засідання не зявився, причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянув у їх відсутності.

Представник відповідача виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради в судове засідання не зявився, причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянув у їх відсутності.

Заслухавши пояснення позивача, його представників, відповідача ОСОБА_2, його представників, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступного висновку.

Позивач просить суд продовжити йому строк звернення до суду з даним позовом, оскільки він тяжко хворів і про наявність оскаржуваного рішення та державного акту йому стало відому лише в квітні 2012 року, коли він продовжив будівництво житлового будинку розпочате ним ще у 1997 році на спірній земельній ділянці, а тому вчасно не міг звернутися до суду з позовом про оскарження рішення виконкому ОСОБА_3 сільської ради № 10 від 18.04.1997 року та державний акт серія ЗК-011 № 03695 від 05.05.1997 року в строки передбачені ст.71 ЦК (1963 р.). ст.257 ЦК України

Відповідач просить застувати строки давності до даного позову стверджуючи , що позивачу було відомо про наявність у нього правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку і це підтверджено рішеннями Тячівського районного суду, де він звертався до батька позивача з позовом і навпаки.

Суд вважає, що обставини на які вказує позивач, щодо пропуску строку звернення до суду з даним позовом встановленого ст.71 ЦК (1963 р.). ст.257 ЦК України є поважними, а обставини на які вказує відповідач не підтверджуються наявними в матеріалах справи рішеннями Тячівського районного суду про спір між батьком позивача та відповідачем, а інших доказів з цього приводу суду не надано, тому суд приходить до висновку, що строк звернення до суду із даним позовом ОСОБА_1 слід поновити.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 була передана в користування земельна ділянка площею 0,10 га в с. Вільхівці Лази (с. Ракове) по вул.. Ракове ( Незалежності), що підтверджується рішенням 3 сесії 21 скликання ОСОБА_3 сільської ради від 30.03.1991 року та будівельним паспортом від грудня 1996 року.

Село Ракове в даний час є приселком с. Вільхівці Лази, а на той час його називали селом і про цей факт ніхто сторін не заперечував.

14.03 1997 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 сілької ради із заявою про передачу йому у безоплатну приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель по вул.. Незалежності, що стверджується заявою від 14.03.1997 року.

Вказана заява задоволена рішенням виконавчого комітету Вільховець-Лазівської сільської ради №10 від 18.04.1997 року, що стверджується архівним витягом із вказаного рішення № 29/126 від 22.05.2012 року.

На підставі вказаного рішення виконкому Вільховець-Лазівської сільської ради ОСОБА_2 видано держаний акт серія ЗК-011 № 03695 від 05.05.1997 року на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,10 га, для будівництва жилого будинку та господарських будівель, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1.

Відповідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.. 3 Земельного кодексу України (в редакції 1992 року), власність на землю в україні має такі форми : державну , колективну , приватну , Усі форми власності є рівними.

Розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своє компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх.

Повноваження щодо передачі та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.. 19 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Ради народних депутатів правомочні розглядати питання віднесені законодавством до їх відання виключно на пленарних засіданнях Ради народних депутатів.

Листом архівного відділу Тячівської районної держаної адміністрації №29/125 від 22.05.2012 року стверджено, що в протоколах сесії ОСОБА_3 сільської ради відсутні відомості про делегування у 1997 році повноважень виконавчому комітету по вирішенню земельних питань.

Інших доказів які б стверджували, що ОСОБА_3 сільська Рада народних депутатів делегувала повноваження виконавчому комітету суду не надано.

Таким чином, суд вважає, що оскаржуване рішення виконкому ОСОБА_3 сільської ради № 10 від 18.04.1997 року у частині безоплатної передачі ОСОБА_2, мешканцю вул.. Лісова, 9 у приватну власність земельну ділянку, згідно норм земельного законодавства та даних інвентаризацій, прийнято у порушення вище вказаних норм Закону, що порушує права позивача, який також претендує на цю земельну ділянку в с. Вільхівські Лази по вул.. Незалежна, що стверджується архівною копією рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради №14 від 13.06.1997 року та рішенням 8 сесії 22 скликання ОСОБА_3 сілької ради від 16.12.1997 року, а тому підлягає визнанню не дійсним та скасуванню.

Твердження відповідача ОСОБА_2 та його представників про те, що рішенням 6 сесії 22 скликання ОСОБА_3 сільської ради від 21.04.1997 року затверджено рішення виконкому №10 від 18.04.1997 року « Про розгляд заяв на приватизацію», а тому оскаржуваний державний акт на земельну ділянку відповідає вимогам закону суд до уваги не бере, оскільки з оглянутого в судовому засіданні оскаржуваного акту на землю вбачається, що він виданий на підставі рішення виконкому ОСОБА_3 сільської ради від 18 квітня 1997 року. Тобто оскаржуваний держаний акт є погідним від оскаржуваного рішення виконавчого комітету, а не від рішення 6 сесії 22 скликання ОСОБА_3 сільської ради від 21.04.1997 року, а тому також підлягає визнанню не дійсним та скасуванню.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 169, 209-215 ЦПК України, 3 Земельного кодексу України (в редакції 1992 року), ст.. 19 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», ст.71 ЦК (1963 р.). ст.257 ЦК України, ст.19 Конституції України, суд,

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_17 ОСОБА_18 строк звернення до суду.

ОСОБА_19 ОСОБА_18 задовольнити.

Визнати не дійсним та скасувати рішення виконкому ОСОБА_3 сільської ради № 10 від 18.04.1997 року у частині безоплатної передачі ОСОБА_2, мешканцю вул.. Лісова, 9 у приватну власність земельну ділянку згідно норм земельного законодавства та даних інвентаризацій.

Визнати не дійсним та скасувати державний акт серія ЗК-011 № 03695 від 05.05.1997 року, виданий ОСОБА_2, який мешкає в с. Вільхівські Лази вул.. Незалежна, на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва жилого будинку та господарських будівель, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя В.В. Чопик