Провадження № 22-ц/780/3989/15 Доповідач у 2 інстанції Данілов О. М.
Категорія 57 05.08.2015
УХВАЛА

Іменем України

05 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Данілова О.М.,

суддів: Мережко М.В., Журби С.О.,

при секретарі: Токар Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Державного агентства резерву України, третя особа: прокуратура Волинської області про виключення майна з акту опису, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_3, Державного агентства резерву України про виключення майна з акта опису, мотивуючи свої вимоги тим, що за час подружнього життя ОСОБА_3 та ОСОБА_2, подружжям було спільно набуто право власності на об'єкти нерухомого майна.

21 червня 2012 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було ухвалено рішення по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя, яке станом на 02 липня 2012 року набрало законної сили та яким за ОСОБА_2 визнано право власності на: 3/5 частини земельної ділянки, загальною площею 0,1645 га., кадастровий номер НОМЕР_1 по АДРЕСА_3; земельну ділянку площею 0,1550 га., кадастровий номер НОМЕР_2 на території Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області у АДРЕСА_4; земельну ділянку площею 0,1550 га., кадастровий номер НОМЕР_3 на території Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області у АДРЕСА_4; земельну ділянку площею 0,0812 га., кадастровий номер НОМЕР_4 по АДРЕСА_5; баню, розташовану на земельній ділянці площею 0,0812 га., кадастровий номер НОМЕР_4 по АДРЕСА_5; 1/7 частину земельної ділянки загальною площею 0,0811 га., кадастровий номер НОМЕР_6 по АДРЕСА_5; земельну ділянку площею 0,3095 га., кадастровий номер НОМЕР_7 по АДРЕСА_6; земельну ділянку площею 0,05 га., кадастровий номер НОМЕР_11, яка розташована по АДРЕСА_7; земельну ділянку площею 0,12 га., кадастровий номер НОМЕР_9 по АДРЕСА_8; квартиру АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 0,150 га., кадастровий номер НОМЕР_5 в с. Мала Солтанівка Васильківського району Київської області; земельну ділянку площею 0,15 га., кадастровий номер НОМЕР_8 по АДРЕСА_9; земельну ділянку площею 0,027 га., кадастровий номер НОМЕР_10 по АДРЕСА_9.

На сьогоднішній день позивачка не може зареєструвати за собою право власності на належне їй за рішенням суду майно, а тому воно досі зареєстроване за колишнім чоловіком ОСОБА_3

22 вересня 2014 року представник ОСОБА_2 звернулась до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві із заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_10.

26 вересня 2014 року у відповідь на заяву нею було отримано рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за №16066326 в зв'язку з тим, що заяву про державну реєстрацію прав, пов'язану з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна (арешт нерухомого майна №10618286, зареєстровано 15 грудня 2010 року, підстава обтяження - постанова про накладення арешту на майно, б/н, обтяжував - прокуратура Волинської області, об'єкт обтяження - квартира, адреса: АДРЕСА_2).

Крім того, як на майно ОСОБА_3, старшим с/у УДСБЕЗ УМВС України у Волинській області було за протоколом від 10 грудня 2010 року накладено арешт на ряд земельних ділянок, серед яких п'ять на сьогоднішній день належать ОСОБА_2, а саме: земельна ділянка площею 0,1645 га., кадастровий номер НОМЕР_1 по АДРЕСА_3; земельна ділянка площею 0,0812 га., кадастровий номер НОМЕР_4 по АДРЕСА_5; земельна ділянка площею 0,0811 га., кадастровий номер НОМЕР_6 по АДРЕСА_5; земельна ділянка площею 0,3095 га., кадастровий номер НОМЕР_7 по АДРЕСА_6; земельна ділянка площею 0,150 га., кадастровий номер НОМЕР_5 в с. Мала Солтанівка Васильківського району Київської області.

Внаслідок накладених арештів на майно, власником яких за судовим рішенням є ОСОБА_2, остання позбавлена можливості вчинити дії, направлені на державну реєстрацію за нею права власності на вищезазначене майно.

Просила суд, виключити майно з опису та зняти арешт з: 3/5 частини земельної ділянки, загальною площею 0,1645 га., кадастровий номер НОМЕР_1 по АДРЕСА_3; земельної ділянки площею 0,0812 га., кадастровий номер НОМЕР_4 по АДРЕСА_5; 1/7 частини земельної ділянки загальною площею 0,0811 га., кадастровий номер НОМЕР_6 по АДРЕСА_5; земельної ділянки площею 0,3095 га., кадастровий номер НОМЕР_7 по АДРЕСА_6; квартири АДРЕСА_1, загальною площею 72,7 кв.м.; земельної ділянки площею 0,150 га., кадастровий номер НОМЕР_5 в с. Мала Солтанівка Васильківського району Київської області.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 травня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, доводи позовної заяви ОСОБА_2 знайшли своє підтвердження та були встановлені судом першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, Києво-Святошинський районний суд Київської області виходив із того, що доля речових доказів, якими є спірні земельні ділянки, може бути вирішена лише у кримінальному судочинстві під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

ОСОБА_2 знала про існування обтяження на земельні ділянки з 10 грудня 2010 року, оскільки особисто підписувала протокол та не намагалась вирішити питання зняття обтяжень у встановленому законом порядку та не зверталась до прокурора Волинської області з цього приводу, а тому у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для задоволення позову.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та узгоджуються з вимогами чинного законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна.

Саме до цього зводяться роз'яснення, надані Пленумом Верховного Суду України у п. 4 постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року №6, відповідно до яких, заяви боржників про неправильність включення майна в опис розглядаються в порядку, передбаченому ст. 409 КПК, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі або в порядку, передбаченому ст. 373 ЦПК, якщо опис проводився судовим виконавцем.

Такі ж висновки містяться в Постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 15 травня 2013 року в справі про звільнення майна з-під арешту та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

За правилами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України, належно оцінив надані сторонами докази, виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Державного агентства резерву України про виключення майна з акта опису.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

З урахуванням наведеного суд зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає обставинам справи, постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: