РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1705/15-ц

пр. № 2/759/2323/15

19 червня 2015 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.;

при секретарі Бандурі Н.О.,

за участю: представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача Шерстневої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015 р. позивач звернувся до суду із зі зазначеним позовом, посилаючись на ЗУ "Про захист прав споживачів" просить суд визнати недійсним кредитний договір №К2НСGR 00260453 від 13.02.2007 р., укладений між позивачем та відповідачем; визнати недійсним договір іпотеки квартири від 14.02.2007 р., укладений між позивачем та відповідачем, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горобцем П.А. та зареєстровано в реєстрі за №685; застосувати наслідки недійсності правочину та зобов'язати відповідача повернути позивачу 634481 грн. 31 коп.; зобов'язати відповідача повернути позивачу оригінал договору купівлі-продажу квартири від 14.02.2007 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горобцем П.А., зареєстрованим в реєстрі за №680, реєстраційне посвідчення №038572, видане Київським МБТІ 19.04.2007 р., форму №6-а на житлові будинки, що не мають вбудованих приміщень "Експлікація внутрішніх площ до плану житлового будинку", посилаючись на ті підстави, що 13.02.2007 р. між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №К2HCGR00260453, за яким банк надає позичальнику кошти в готівковій формі через касу банку у вигляді не відновлюваної кредитної лінії на придбання квартири у розмірі 108129, 00 доларів США, а також на сплату страхових платежів у розмірі 18192, 00 доларів США. В якості забезпечення виконання зобов'язання, взятого на себе позичальником за кредитним договором, 14.02.2007 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №685. 14.07.2010 р. між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №1/1-1 до кредитного договору, якою було внесено зміни в існуючі кредитні зобовязання, зокрема щодо річної відсоткової ставки, а саме, починаючи з 14.07.2010 р. розмір річної відсоткової ставки підвищено до 13,54% при цьому, умови договору, що не були змінені цією угодою залишились незмінними. Оскільки відповідач не надав позивачу після укладення додаткової угоди графіка погашення кредиту з урахуванням підвищеної річної відсоткової ставки необхідно задовольнити позовні вимоги.

У судовому засіданні представники позивач заявлені вимоги підтримали, пояснивши, що якби позивача проінформували що за 20 років на які надаються кредитні кошти він повинен сплатити банку 75600, 00 доларів США, що становить 84% від загальної суми виданих відповідачем позивачу кредитних коштів тільки в якості винагороди за надання фінансового інструменту, навіть без врахування процентів за користування такими коштами, позивач не укладав би кредитного договору на таких необґрунтованих, вкрай невигідних та несправедливих для нього умовах. Крім того, щомісячна винагорода банку в розмірі 0,35 % від суми виданого кредиту не зменшується в залежності від зменшення тіла кредиту.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, надавши заперечення у письмовому вигляді, позовні вимоги вважає безпідставними.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 13.02.2007 р. між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №К2HCGR00260453, за яким банк надає позичальнику кошти в готівковій формі через касу банку у вигляді не відновлюваної кредитної лінії на придбання квартири у розмірі 108129, 00 доларів США, а також на сплату страхових платежів у розмірі 18192, 00 доларів США (а.с.13-18).

В якості забезпечення виконання зобов'язання, взятого на себе позичальником за кредитним договором, 14.02.2007 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №685 (а.с.20-25).

14.07.2010 р. між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №1/1-1 до кредитного договору, якою було внесено зміни в існуючі кредитні зобов'язання, зокрема щодо річної відсоткової ставки, а саме, починаючи з 14.07.2010 р. розмір річної відсоткової ставки підвищено до 13,54% при цьому, умови договору, що не були змінені цією угодою залишились незмінними.

На підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставина, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми(договори).

Згідно з ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до договору, погашення заборгованності здійснюється щомісяця в період сплати, позивач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованності за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідач зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав позивачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

Згідно з п. 3.4. договору відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожен календарний день, виходячи із фактичної кількості днів у місяці і 360 днів у році. Нарахування відсотків здійснюється на дату їх сплати. Відсотки розраховуються щомісяця, за період з першої дати поточного періоду сплати по останню дату поточного періоду сплати включно. Дата остаточного погашення кредиту в розрахунок не включається. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше для повного погашення суми кредиту.

При укладенні договору, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгодженні сторонами так і прийняті ними як обовязкові умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 632 ЦК України, договір укладений сторонами, має умови, згідно яких банк має право в одностороньому порядку підвищувати розмір процентної ставки.

Відповідно до п. 2.3.1. договору позивач зі свого боку погодився з такими умовами договору, підписавши кредитний договір особисто.

Лист №20.1.3.2/6-22855/5416 про підвищення відсоткової ставки було направлено відповідачем на адресу позивача у 03.10.2008 р., отже до 10.01.2009 р. до моменту набрання чинності Закона №661-IV від 12.12.2008 р. про заборону односторонього підвищення процентних ставок (а.с. 117, 118, 124,).

Відповідно до ч. 4 ст. 55 ЗУ "Про банки та банківську діяльність" банками забороняється в одностороньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розміри процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 47 ЗУ "Про банки та банківську діяльність" який діяв на час зміни процентної ставки, комерційни банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду по своїх операціях

Відповідно до ст. 58 Конституції України та ч.2 ст. 5 ЦК України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотньої дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

В Узагальненні судової практики ВСУ розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин від 07.10.2010 р. "необхідно також враховувати поведінку сторін після прийняття рішення банком про зміну відсоткової ставки в контексті положень цивільного законодавства про укладання та зміну договора, а саме: якщо боржник сплачує відсотки за новою ставкою, то пропозиція вважається прийнятою та правочин вчиненим, враховуючи п.п. 2, 3 ст. 205, ч.2 ст. 642 ЦК України (навіть при відсутності доказів належного повідомлення боржника), так як фактичні дії вказують на прийняття пропозиції", отже, позивач як позичальник погоджується з таким підвищенням та продовжує виконувати свої зобовязання по договору належним чином до березня 2014 р.

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Посилання позивача на п.2 ч. 1 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів", що банк не надав у письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту спростовується підписом в анкеті-заяві з ознайомленням та згодою з умовами кредитування та довідкою від 13.02.2007 р. про надання згоди на отримання кредитних коштів, їх використання згідно умов вказаного договору, виконання всіх зобовязань за цим договором (а.с. 64, 19).

При укладенні договорів позивач як споживач не скористався своїм правом передбаченим ч. 6 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів", згідно з якою мав право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, а також не звертався до кредитора за розясненням положень договору, які були йому не зрозумілі, тим самим погоджуючись із всіма умовами кредитного договору.

Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що не обґрунтовані на законі, не доведені матеріалами справі та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач не виконав повністю умови договору, не можна визнавати недійсним кредитний договір, додаткову угоду, договір іпотеки і тим паче застосовувати наслідки недійсності правочину.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст. 202, 203, 215, 526, 611, 626, 629, 632, 1048, 1050, 1054, ст.ст.10, 30, 60, 61, 88, 179, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ЗУ "Про банки та банківську діяльність", ЗУ «Про захист прав споживачів» суд, -

В И Р І Ш И В:

У позовних вимогах ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору недійсним відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: