УХВАЛА

іменем україни

9 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П..

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої входили житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Вона є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний будинок. Зазначала, що за життя ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка - ОСОБА_5, однак не оформила спадкових прав та, відповідно, документів, що підтверджують право власності на спадкове майно.

Ураховуючи наведене, позивачка просила визнати за нею право власності на зазначений житловий будинок в порядку спадкування.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 17 березня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачка є спадкоємцем першої черги, однак нею не доведено факт належності спірного будинку на праві власності спадкодавцю, отже її права діями ради не порушені.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої входили житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_3

З довідки виконкому Хотівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області від 22 лютого 1995 року № 339 вбачається, що згідно з записом в погосподарських книгах Хотівської сільської ради народних депутатів померлому ОСОБА_5 належить на праві особистої власності на жилий будинок, який розташований на земельній ділянці, закріпленій за радгоспом і знаходиться в с. Хотів Києво-Святошинського району Київської області, яки побудовано у 1965 році.

Також у вказаній довідці зазначено, що ОСОБА_4 прийняла спадщину протягом шести місяців з дня смерті ОСОБА_5

Такі обставини сторонами не оспорюються.

Постановою державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори від 4 липня 2014 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю правовставновлюючих документів на спірне спадкове майно у спадкодавця на ім'я ОСОБА_5

Відповідно до довідки виконавчого комітет Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 22 лютого 1995 року згідно з записами в погосподарських книгах померлому ОСОБА_5 належав на праві власності житловий будинок, розташований на земельній ділянці закріпленій за радгоспом по вул. Леніна у с. Хотів Києво-Святошинського району Київської області.

ОСОБА_4 прийняла спадщину протягом шести місяців з дня смерті, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном (ст. 549 ЦК УРСР) ОСОБА_5 шляхом проживання в цьому будинку.

З архівної довідки Київського обласного державного нотаріального архіву від 28 березня 2014 року вбачається, що після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, спадкова справа не заводилась.

Згідно довідки комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» 29 квітня 2014 року № 331 право власності на спірний будинок не зареєстровано.

Суди, взявши до уваги ці докази, вважали, що позивачем не надано рішень сільської ради про присвоєння спадковому будинку номеру 34 та про передачу будинку ОСОБА_5, а, відтак, не доведено належності спірного будинку на праві власності спадкодавцю ОСОБА_4

Проте з такими висновками судів погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Відповідно до частини першої ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»).

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»).

Відповідно до додатку 3 «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно» рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Суди у порушення ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України зазначене не врахували, не перевірили доказів, не дали оцінку доводам та доказам, зокрема запису у погосподарській книзі про належність будинку ОСОБА_5, про будівництво спірного будинку у 1965 році, про прийняття спадщини та дійшли до передчасного висновку про недоведеність позову.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик