АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1397/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Максимівської сільської ради Уманського району Черкаської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В березні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з вказаним позовом до Максимівської сільської ради Уманського району Черкаської області, посилаючись на те, що з 3 жовтня 1956 року вона проживала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7

За час проживання в зареєстрованому шлюбі ними в с Максимівка Уманського району Черкаської області по вул. 3. Космодем'янської, 3 було збудовано цегляний житловий будинок площею 68,5 кв.м. вартістю 33 697, 00 грн., що підтверджується технічним паспортом на даний будинок, складеним 1 серпня 2008 року Уманським відділком КП «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації». Титульним власником зазначеного житлового будинку в технічному паспорті вказано ОСОБА_7.

24 лютого 2007 року ОСОБА_7 помер.

В позові позивач вказує, що за життя ОСОБА_7 заповіт не залишив і вона після його смерті заяву про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори не подавала, оскільки вважала, що так як будинок вони побудували разом з покійним чоловіком, позивач постійно в ньому проживала та продовжує проживати, то в цьому немає необхідності.

ОСОБА_6 в позові також зазначає, що проживаючи в будинку після смерті ОСОБА_7 вона сплачувала необхідні платежі на утримання будинку, сплачувала кошти за використану електроенергію, проводила необхідні поточні ремонти, фактично прийнявши будинок у спадщину.

В 2015 році позивач вирішила скласти заповіт на все її майно, в тому числі, і на даний житловий будинок, однак, в сільській раді с Максимівка Уманського району Черкаської області їй було роз'яснено, що житловий будинок не може бути включено у спадкову масу, оскільки у неї юридично не оформлено право власності на будинок. Для оформлення права власності на будинок 26 лютого 2015 року від імені позивача ОСОБА_8 було подано заяву до Уманської районної державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка позивачка ОСОБА_9 Проте, постановою державного нотаріуса ОСОБА_10 про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 лютого 2015 року, ОСОБА_8 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_6 на житловий будинок, що знаходиться в с Максимівка Уманського району Черкаської області, вул. Зої Космодем'янської, 3, який залишився після смерті чоловіка довірителя ОСОБА_7, який помер 24 лютого 2007 року, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок. Позивач вказує, що вона позбавлена можливості оформити право власності на будинок через органи нотаріату і тому змушена звернутися до суду з відповідним позовом.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням ОСОБА_6 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що право власності на спірний жилий будинок за життя спадкодавць не набув, оскільки ним не було належним чином оформлено, тому позивач, як спадкоємець, також не набув право власності на нього, а отже спірний житловий будинок не може бути предметом спадкування.

З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи і положенням матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 лютого 2007 року, помер чоловік позивачки ОСОБА_11, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-СР, виданим 26 лютого 2007 року Максимівською сільською радою Уманського району Черкаської області та свідоцтвом про одруження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 3 жовтня 1956 року (а.с. 10-11).

При своєму житті ОСОБА_7 заповіт не залишив.

Заяву про приийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_7 позивачка до нотаріальної контори не подавала, оскільки вважала , що вона фактично прийняла спадщину, як особа, що будувала разом з покійним спірний будинок, постійно в ньому проживала та продовжує проживати.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», той з спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов'язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок №7 по вул. З.Космодемянської, в с.Максимівка, Уманського району, який складено 1 серпня 2008 року, власник будинку ОСОБА_7 (а.с. 12-17).

26 лютого 2015 року нотаріус видав ОСОБА_8, яка діяла в інтересах ОСОБА_6, постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки спадкоємцем не наданий правовстановлюючий документ (а.с. 18).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12).

Відповідно до ч1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.1 та ч.2 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, 5 серпня 1992 року було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Спірний будинок згідно технічного паспрту був збудований в 1966 році.

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Відповідно до ст. ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства Юстиції України № 19-32/319, від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

Відповідно до додатку 3 "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно" рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що право власності спадкодавця на спірний будинок встановлено матеріалами справи, підтверджено технічним паспортом від 8 серпня 2008 року.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують висновок суду першої інстанції, що спірний житловий будинок не може бути спадковим майном, та дають підстави для скасування рішення суду, як таке, що не відповідає положенням матеріального та процесуального права і ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Максимівської сільської ради Уманського району Черкаської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_6 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на житловий будинок загальною площею 68,5 кв. м., що розташований по вул. Зої Космодемянської, 3, с.Максимівка, Уманського району, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_7, померлого 27 лютого 2007 року.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :