У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Нагорняк В.А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 14 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання договорів недійсними,

встановив:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») про захист прав споживачів та визнання договорів недійсними.

В обґрунтування позову позивачі посилалися на те, що 06 серпня

2007 року між сторонами було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 та додаткові угоди до нього; договір іпотеки (нерухомого майна) № 30207Z18; договір поруки № 30207Р25 та додаткові угоди до нього. Позивачі вказували, що договір про надання споживчого кредиту № 0 суперечить нормам Цивільного кодексу України, а також Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а тому є недійсним, оскільки при підписанні договору було порушено законні права позичальника, як споживача фінансових послуг, банк вдався до нечесної підприємницької діяльності і ввів позичальника в оману стосовно валюти кредиту, порядку його надання, умов повернення кредиту споживачем, загальної вартості кредиту, в зв'язку з чим позивачем договір було укладено під впливом помилки. Крім того, за доводами позивачів договір містить: несправедливі умови, порушує принцип рівності сторін; не містить усіх істотних умов, оскільки не узгоджено мету та ціну кредиту; відсоткову ставку; детальний розпис загальної вартості кредиту; порядок повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування; розмір витрат на страхування та розмір витрат на валютно-обмінні операції обов'язків банку; не зазначено, яким документом банк повинен підтвердити надання кредиту у швейцарських франках, прихована інформація щодо методики визначення валютного курсу. За доводами позивачів, в порушення Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативно-правових актів Національного Банку України під час укладення цього договору відповідачем не було надано інформацію про умови кредитування, сукупну вартість кредиту, методику визначення курсу іноземної валюти та комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом і відсотками за користування ним. У зв'язку з недійсністю основного зобов'язання з посиланням на положення ч. 2 ст. 548 та ч. 1 ст. 593 ЦК України позивачі просили також визнати недійсними додаткові угоди до нього, договори іпотеки та поруки і додаткові угоди до них.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 грудня

2014 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсними: договір про надання споживчого кредиту від

06 серпня 2007 року № 0, укладений між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» та додаткові угоди до нього; договір іпотеки (нерухомого майна) від 06 серпня 2007 року № 30207Z18, укладений між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк»; договір поруки від 06 серпня 2007 року № 30207Р25, укладений між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» та додаткові угоди до нього.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від

09 лютого 2015 року доповнено резолютивну частину рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 грудня 2014 року абзацом четвертим наступного змісту: «Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь держави 243 грн 60 коп. у відшкодування судових витрат».

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 14 травня

2015 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 грудня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову про захист прав споживачів та визнання договорів недійсними, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм процесуального права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявників з висновками суду апеляційної інстанції та з їх оцінкою.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання договорів недійсними.

Додані до скарги матеріали повернути заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.А. Нагорняк