Провадження № 22-ц/780/3801/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 25.06.2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25 червня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Даценко Л.М., Білоконь О.В.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувсядо суду із вказаним вище позовом,який мотивував тим, що 12 липня 2005 року між банком і відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно якого банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі в розмірі 34372 грн. на 3 роки із розрахунку 17,5 % річних, а відповідач зобовязався повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за його користування. Поручителем відповідача за кредитним договором є співвідповідачка ОСОБА_3, яка за договором поруки від 12 липня 2005 року зобовязалася відповідати перед банком за виконання позичальником зобовязань по поверненню коштів. Вказував, що за умовами кредитного договору позичальник мав повертати кредит щомісячними платежами, однак не виконав цих обовязків, у звязку з чим після закінчення терміну повернення кредиту станом на 10 грудня 2013 року має заборгованість в розмірі 27070,42 грн., з яких тіло кредиту 9739,48 грн., проценти 13774,12 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 1403,57 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 1856,51 грн., інфляційні втрати - 126,61 грн. та 3 % річних 170,13 грн. Просив стягнути солідарно з відповідачів борг за кредитним договором в розмірі 27070,42 грн. та судові витрати.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

ПАТ «Укрсоцбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким його вимоги задоволити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Скаргу мотивує тим, що рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 24 липня 2007 року, яким достроково стягнуто із відповідачів солідарно на користь банку борг за кредитним договором, банк не отримував, виконавчі документи до органів виконавчої служби не предявляв, а отже стягнення за цим рішенням фактично не відбулося, а тому суд має право повторно звернутися із позовом про стягнення боргу.

Учасники справи, в тому числі ПАТ «Укрсоцбанк», належним чином повідомлений про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, представник Укрсоцбанку до суду не зявивися, його неявка відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 12 липня 2005 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, і відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав в банку для споживчих потреб кредит готівкою в розмірі 34372 грн. терміном на 3 роки із розрахунку 17,5 % річних (а.с.9-12). Поручителем позичальника за вказаним кредитним договором є співвідповідачка ОСОБА_3 (а.с.15-16).

Також судом встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2007 року у звязку із невиконанням позичальником умов кредитного договору задоволено позов АКБ «Укрсоцбанк» і достроково стягнуто солідарно із позичальника та поручителя на користь банку борг за кредитним договором станом на 5 лютого 2007 року в розмірі 26454,10 грн., з яких тіло кредиту 9739,48 грн., проценти 1937,98 грн., пеня 4465,04 грн. та штраф 10311,60 грн. та судові витрати.

Виконавчий лист за вказаним рішенням банк не отримував і до примусового виконання не звертав.

Наведені обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відмовляючи у задоволенні позову банку, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що судом вже вирішено спір за позовом банку щодо стягнення із відповідачів на користь банку борг за кредитом станом на 5 лютого 2007 року і повторне стягнення такого боргу буде суперечити вимогам закону.

При цьому суд виходив з того, що банк не обгрунтував належним чином проведення нарахувань заборгованості після ухвалення судового рішення.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками, оскільки суд у порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них.

Прийшовши до висновку, що позов задоволенню не підлягає, бо судом вже розглянуто позов банку до відповідачів про стягнення боргу, суд не звернув уваги на приписи п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України щодо наявності підстав для закриття провадження у справі за позовом про стягнення боргу, процентів та пені станом на 5 лютого 2007 року у зв'язку із тим, що спір між цими ж сторонами про той же предмет і з тих же підстав вже вирішено судом і повторний розгляд таких вимог цивільне процесуальне законодавство не передбачає.

Зокрема, як вище вказувалося, заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2007 року достроково стягнуто солідарно із позичальника та поручителя на користь банку борг за кредитним договором станом на 5 лютого 2007 року в розмірі 26454,10 грн., з яких тіло кредиту 9739,48 грн., проценти 1937,98 грн., пеня 4465,04 грн. та штраф 10311,60 грн. та судові витрати.

Отже повторний розгляд судом таких же вимог банку про стягнення цих же сум, в тому числі тіла кредиту в розмірі 9739,48 грн. законом не передбачений і провадження підлягнає закриттю.

Крім того, вирішуючи спір в частині вимог банку про стягнення із відповідачів 3 % річних та індексу інфляції, суд допустив порушення норм матеріального права, не врахувавши, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст.599-601,604-609 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Наведених роз'яснень, що містяться у п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суд у повній мірі не врахував та, встановивши, що судовим рішенням з відповідачів заборгованість за тілом кредиту була стягнута в повному обсязі, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення із відповідачів 3 % річних та індексу інфляції відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України.

Із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України.

З огляду на наведене висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині є помилковим.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення тіла кредиту, процентів та пені станом на 5 лютого 2007 року підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з огляду на те, що набрало законної сили рішення по спору між тими ж сторонами про той же предмет і з тих же підстав.

Рішення суду в частині відмови у стягненні інфляційних втрат і 3 % річних підлягає до скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення вимог в цій частині. Відповідно до ст.625 ЦК України, суд стягує на користь банку солідарно із відповідачів на користь банку інфляційні втрати в розмірі 126 гривень 61 коп. та 3 % річних в розмірі 170 гривень 13 коп. При цьому суд не застосовує строк позовної давності з огляду на те, що відповідачі не зробили про це заяви в суді першої інстанції, подавши письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність.

В іншій частині суд залишає рішення без змін. Суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні вимог про стягнення процентів та пені, нарахованих після ухвалення судового рішення про дострокове стягнення кредиту, з огляду на те, що із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків.

Також, згідно положень ст.88 ЦПК України підлягають відшкодуванню позивачу судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задоволити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2015 року в частині відмови у стягненні боргу за кредитним договором № 1022, укладеним 12 липня 2005 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2, станом на 5 лютого 2007 року скасувати, провадження у справі закрити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2015 року в частині відмови у стягненні інфляційних втрат і трьох процентів річних скасувати і ухвалити в цій частині нове.

Позов задоволити частково. Стягнути із ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» інфляційні втрати в розмі 126 гривень 61 коп., 3 % річних в розмірі 170 гривень 13 коп. та судові витрати в розмірі 121,80 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: