У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кадєтова О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда Кіровоградської області від 02 лютого 2015 року та рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 травня 2015 року у справі за позовом прокурора м. Кіровограда, який діє в інтересах Кіровоградської міської ради, ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и в :

У липні 2014 року прокурор м. Кіровограда, який діє в інтересах Кіровоградської міської ради та ОСОБА_3, звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_3 є власником будинку АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці загального користування, площею 878,40 кв. м, власником якої є територіальна громада м. Кіровограда і яка належить йому на праві користування.

Земельна ділянка, площею 483,6 кв. м, яка межує із земельною ділянкою ОСОБА_3, і знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, належить на праві приватної власності відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого 12 лютого 2007 року, ОСОБА_2

Позивач зазначав, що частина земельної ділянки, передана у власність відповідачу, належить до земель загального користування та є проїздом між земельними ділянками по АДРЕСА_3 і АДРЕСА_2, на якій ОСОБА_2 збудувала цегляний паркан, який перешкоджає вільному доступу ОСОБА_4 до належного йому будинку, а також на те, що у судовому порядку скасоване рішення Кіровоградської міської ради № 91 від 26 вересня 2006 року «Про регулювання земельних відносин» у частині надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий їй на підставі цього рішення.

Прокурор просив зобов'язати відповідача знести за власний рахунок частину цегляного паркану, довжиною 2,50 м, збудованого нею на проїзді загального користування, площею 70,19 кв. м, який є власністю територіальної громади м. Кіровограда, усунувши таким чином перешкоди ОСОБА_3 у користуванні належною йому земельною ділянкою, а Кіровоградській міській раді - у володінні та розпорядженні зазначеним проїздом.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02 лютого 2015 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 усунути позивачам перешкоди у користуванні земельною ділянкою загального користування по АДРЕСА_1 шляхом знесення відповідачем за власний рахунок частини цегляного паркану довжиною 2,50 м.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 травня 2015 року рішення першої інстанції змінено.

Виключено з резолютивної частини рішення словосполучення «за власний рахунок».

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовлено.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що після приватизації земельної ділянки та отримання державного акта на право власності на земельну ділянку відповідач збудувала цегляний паркан, тим самим перегородила проїзд загального користування, у зв'язку з чим ОСОБА_3 позбавлений можливості вільного проходу до власного будинку, що спричиняє додаткові незручності та потребує додаткових зусиль для нормального доступу до будинку, крім того, до будинку ОСОБА_3, у зв'язку із встановленням відповідачем цегляного паркану на частині земельної ділянки, яка належить до земель загального користування та відповідно до положень Земельного кодексу України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_02_12/pravo1/T012768.html?pravo=1> не може передаватися громадянам у приватну власність, не може безперешкодно під'їхати будь-який транспорт, в т.ч. спецтехніка (машина швидкої медичної допомоги, пожежна машина та ін.).

Змінюючи рішення першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що зобов'язання відповідача знести частину паркану саме за свій рахунок є передчасним та може у подальшому створити перешкоди для його виконання (ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження»), а також з того, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів судом не відповідає ст. 16 ЦК України.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом прокурора м. Кіровограда, який діє в інтересах Кіровоградської міської ради, ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Кадєтова