Справа № 740/4759/14
Провадження № 2/740/31/15
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 серпня 2015 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

судді Олійника В.П., при секретарі Шадура І.Ю., Гришкевич В.О.,

з участю позивача, представника позивача-адвоката Щербака О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Талалаївської сільської ради Ніжинського району, ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

встановив:

Позивачем заявлені вимоги про визнання права власності на 1 / 2 частку будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування після своєї бабусі ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, з посиланням на те, що є спадкоємцем за заповітом останньої від 26 лютого 2014 року, після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на 1 / 2 частку даного будинку, який мав статус колгоспного двору, у зв"язку з відсутністю правовстановлюючих документів на дану частку будинку позивач позбавлена можливості належним чином оформити прийняту спадщину.

В судовому засіданні позивач та представник позивача адвокат Щербак О.В. підтримали позов за вищевикладених обставин, пояснивши, що за рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 17 жовтня 2014 року за відповідачем ОСОБА_3 визнано право власності на 1 / 2 частку вищезазначеного будинку.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з"явилсь, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать відповідні повідомлення про вручення 24 липня 2015 року та 27 липня 2015 року останнім судових повісток рекомендованими поштовими відправленнями. Приписами ст.169 ЦПК України встановлено, що суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки; першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Згідно заяви від 22 липня 2015 року відповідач ОСОБА_4 просить перенести судовий розгляд 22 липня 2015 року на інший час "...за станом здоров"я...", відповідно до заяви від 22 липня 2015 року відповідач ОСОБА_3 просить перенести судовий розгляд 22 липня 2015 року на інший час "... у зв"язку із неможливістю явки в судове засідання...". Згідно заяви від 04 серпня 2015 року (вх.№10632 від 04 серпня 2015 року) відповідач ОСОБА_4 повідомляє про неможливість явки в судове засідання "...за станом здоров"я...", відповідно до заяви від 04 серпня 2015 року відповідач ОСОБА_3 (вх.№10631 від 04 серпня 2015 року) повідомляє про неможливість явки в судове засідання та заперечує проти позовних вимог ОСОБА_2. За таких обставин відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повторно не з"явились в судове засідання без поважних причин, докази на підтвердження поважності неявки не надані, доказування не може грунтуватись на припущеннях, підстави для відкладення розгляду справи в порядку ст.169 ЦПК України відсутні, у зв"язку з чим суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про що заперечення учасників судового розгляду відсутні.

Представник відповідача-Талалаївської сільської ради,-в судове засідання не з"явився, відповідно до повідомлення від 24 липня 2015 року Талалаївський сільський голова Хоменко В.М. не заперечує проти задоволення позову, просить розглянути справу за відсутності.

Позов підлягає задоволенню частково зі слідуючих підстав.

За приписами ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін; докази подаються сторонами; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою, тобто право власності на збудоване до набрання чинності вищезазначеним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, і не виникає виключно у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченого даним Законом.

Згідно довідок Талалаївської сільської ради від 26 вересня 2014 року, від 24 листопада 2014 року підтверджується статус вищезазначеного будинку, як колгоспного двору, у якому станом на 15 квітня 1991 року проживали спадкодавець ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_3, право власності на будинок не зареєстроване.

Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК Української РСР (в ред. від 18 липня 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Із врахуванням викладеного ОСОБА_5 та ОСОБА_3, як члени колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року не втратили права на спірний будинок АДРЕСА_1, їх частки є рівними-по 1 / 2.

Згідно довідок КП "Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 29 вересня 2014 року, від 13 листопада 2014 року право власності на будинок станом на 31 грудня 2012 року не зареєстроване. Відсутність реєстрації речових прав та обмежень на даний будинок підтверджується також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12 листопада 2014 року.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили, визнано за ОСОБА_3 право власності на 1 / 2 частку вищезазначеного будинку, як за колишнім членом колгоспного двору. Даним рішенням встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є власниками даного будинку по 1 / 2 частці, що враховується судом в порядку ч.3 ст.61 ЦПК України.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Ніжині Чернігівської області, позивач відповідно до ст.1233 ЦК України є спадкоємцем за заповітом своєї бабусі ОСОБА_5 від 26 лютого 2014 року, який є чинним станом на час розгляду справи, ухвалою Ніжинського міськрайонного суду від 30 червня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним залишений без розгляду у зв"язку з повторною неявкою позивача в судове засідання, при цьому останній 30 червня 2015 року самовільно залишив зал судового засідання. Позивач, яка з 12 жовтня 2000 року має зареєстроване місце проживання у вищезазначеному будинку, прийняла спадщину шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини, спадщина після ОСОБА_5 також прийнята відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується матеріалами спадкової справи Ніжинської районної державної нотаріальної контори №246/2014.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1241 ЦК України встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка); розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дитиною спадкодавця ОСОБА_5, згідно ухвали від 09 грудня 2014 року залучена співвідповідачем по даній справі, згідно пенсійного посвідчення від 11 жовтня 2012 року є пенсіонером за віком, тобто остання, із врахуванням вимог ст.26 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" (в редакції, яка діяла станом на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3), є повнолітньою непрацездатною дитиною спадкодавця ОСОБА_5 і має право на обов"язкову частку у спадщині відповідно до ст.1241 ЦК України.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року №7 при визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу.

Як зазначено вище спадкодавець ОСОБА_5, як член колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року не втратила права на належну частку спірного будинку, тобто даний будинок входить до складу її спадщини в 1 / 2 частці, відсутність правовстановлюючих документів на дану частку перешкоджає позивачу оформити прийняту спадщину. Враховуючи всіх спадкоємців за законом першої черги-ОСОБА_3 та ОСОБА_4, обов'язкова частка спадкоємця ОСОБА_4 у спадщині становить 1 / 8 частку (1 / 2 / 2=1 / 4, 1 / 4 / 2=1 / 8), на яку остання має право, докази на підтвердження інших спадкоємців за законом першої черги, зменшення розміру обов"язкової частки станом на час розгляду справи відсутні. Розмір частки позивача становить 3 / 8 (1 / 2 - 1 / 8=3 / 8), що є підставою для визнання права власності за позивачем на 3 / 8 частки вищезазначеного будинку в порядку спадкування після ОСОБА_5. Підстави для визнання права власності за позивачем на 1 / 2 частку будинку в судовому засіданні не встановлені. Позивач скористалася передбаченим ст.16 ЦК України способом захисту свого права шляхом пред"явлення позову про визнання права власності на нерухоме майно.

Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Керуючись ст.ст.3, 10, 60, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 3 / 8 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 в порядку спадкування після ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.П. Олійник .