Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.04.2015 року Юр»ївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Маренич С.О., при секретарі Літвіченко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Юр»ївка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" м. Дніпропетровськ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічному позову органу опіки і піклування при виконавчому комітеті Варварівської сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області в інтересах ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» м. Дніпропетровськ про визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернулися до суду з позовом про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 07.09.2011 року, відповідно до укладеного договору б/н від 07.09.2011 року, відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 8 000, 00 грв. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, при цьому відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява , разом з Умовами та правилами надання банківських послуг , Правилами користування платіжною карткою та Тарифами ОСОБА_2 складає між ним та ОСОБА_2 Договір, що підтверджується підписом останнього у заяві.

Позивач свої зобов»язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит у розмірі, визначеному договором.

В свою чергу, відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов»язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками, перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг - у разі невиконання зобов»язань за договором відповідач на вимогу ОСОБА_2 повинен виконати зобов»язання з повернення кредиту, оплатити винагороду ОСОБА_2.

Відповідач свої зобов»язання за вказаним договором належним чином не виконував, а відтак станом на 30.04.2014 року має заборгованість в сумі 13 402, 00 грв., яка складається з : 7 562, 75 грв. - заборгованість за кредитом; 3 831, 60 грв. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 893, 27 грв. заборгованість по комісії за користування кредитом; 500 грв. - штраф та 614, 38 грв. процентна складова штрафу.

Посилаючись на ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, ч.1 ст. 598, 599, 610, ч.2 ст. 615, 629, 1050, 1054 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача по справі на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 13 402, 00 грв., а також судові витрати по справі.

Орган опіки і піклування при виконавчому комітеті Варварівської сільської ради Юрївського району звернулися до суду із зустрічним позовом в інтересах ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору від 07.09.2011 року недійсним (а.с. 189-190), зазначаючи, що в ході розгляду справи за позовом ПАТ КБ »ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором зясувалося, що відповідачка ОСОБА_1, згідно акту судово - психіатричної експертизи, на час укладення кредитного договору б/н від 07.09.2011 року не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, при цьому за своїм психічним станом, остання в теперішній час також не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Посилаючись на ст. 225 ЦК України просили суд визнати недійсним кредитний договір, укладений 07.09.2011 року між відповідачкою ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк».

Згідно ухвали суду від 10.04.2015 року зустрічний позов обєднаний в одне провадження з первісним (а.с. 192).

В судове засідання представник позивача ОСОБА_3 не з'явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, при цьому позовні вимоги підтримав повністю (а.с. 35, 210). Щодо зустрічного позову, суд зауважує, що останній 10.04.2015 року був направлений на адресу позивача по справі, зазначеній в позовній заяві як адреса для листування (а.с. 199), та отриманий позивачем 14.04.2015 року, про що свідчить відповідне поштове повідомлення (а.с. 203). Разом з тим, будь-яких заперечень, пояснень щодо зустрічного позову позивачем суду надано не було.

Відповідно до висновку органу опіки і піклування Варварівської сільської ради Юрївського району від 03.04.2015 року (а.с. 191), останній , згідно ст. 65 ЦК України, здійснює опіку над ОСОБА_1.

Представник органу опіки і піклування при виконавчому комітеті Варварівської сільської ради Юрївського району ОСОБА_4 (а.с. 179) , в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, при цьому позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором не визнав в повному обсязі, зустрічні позовні вимоги повністю підтримав (а.с. 211).

Виходячи з наведеного, суд знаходить можливим розглянути дану справу у відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній письмових матеріалів про права та взаємовідносини останніх, при цьому відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов до наступного висновку.

Так, судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 07.09.2011 року між Публічним акціонерним товариством КБ » Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з 06.06.2012 року в розмірі 8 000 грв., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджено в судовому засіданні заявою про видачу кредитних коштів за підписом відповідача ОСОБА_1 від 07.09.2011 року (а.с. 6), випискою з особового рахунку відповідача (а.с. 58-64).

Договір складається із заяви позичальника від 07.09.2011 року , а також Умов і Правил надання банківських послуг, Памятки клієнта про умови кредитування, ОСОБА_2 (а.с. 6, 7-8, 9-32), що підтверджується підписом позичальника на заяві.

Відповідно до умов укладеного договору погашення заборгованості відповідач ОСОБА_1 мав здійснювати щомісячними платежами до 25 числа кожного місяця, що слідує за звітним, у розмірі 7 % від суми заборгованості, але не менше 50 грв. та не більше залишку заборгованості (а.с. 7).

В порушення умов вищевказаного договору відповідач ОСОБА_1 зобовязання за кредитним договором щодо повернення коштів не виконував, а тому, станом на 30.04.2014 року утворилась заборгованість в загальній сумі 13 402, 00 грв., з яких : 7 562, 75 грв. - заборгованість за кредитом; 3 831, 60 грв. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 893, 27 грв. заборгованість по комісії за користування кредитом; 500 грв. - штраф та 614, 38 грв. процентна складова штрафу, що підтверджено в судовому засіданні розрахунком заборгованості, виконаним позивачем (а.с. 5).

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2, орган опіки і піклування Варварівської сільської ради Юрївського району в зустрічному позові вказували на те, що відповідачка ОСОБА_1, на час укладення вищезазначеного кредитного договору та в теперішній час, за своїм психічним станом не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, у звязку з чим, з цих підстав просили визнати недійсним кредитний договір від 07.09.2011 року.

Відповідно до положень ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин недієздатною, позов про визнання правочину недійсним може пред»явити її опікун.

Як розяснив Пленум Верховного суду України в п. 16 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак, у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розгляд, нервове потрясіння, тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд, відповідно до ст. 145 ЦПК України, зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи так і інших доказів, відповідно до ст. 212 ЦПК України. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

В судовому засіданні 18 листопада 2014 року, журнал якого є невідємною частиною даного судового засідання, безпосередньо відповідачка ОСОБА_1 позовні вимоги про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором повністю не визнала та просила призначити по справі судово-психіатричну експертизу для зясування питання, щодо того, чи могла вона за станом свого здоровя усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час укладення кредитного договору станом на 07.09.2011 року , в звязку з наявним у неї психічним захворюванням у вигляді шизофренічного розладу депресивного типу, про що надала суду відповідне клопотання (а.с. 86-87), яке було судом задоволено та по справі призначено судово-психіатричну експертизу (а.с. 142-143).

Згідно акту судово-психіатричної експертизи № 9 від 20.01.2015 року відповідачка ОСОБА_1 в період укладення кредитного договору ( 07.09.2011 року) страждала і в теперішній час страждає хронічним стійким психічним розладом у формі біполярного афективного розладу з часто повторюваними затяжними фазами, при цьому, за своїм психічним станом на час укладення кредитного договору (07.09.2011 року), а також і в теперішній час не може розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с. 156-160).

Відповідно до анамнестичних даних - медичної документації, матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_1 психічно хворіє з 2004 року, при цьому багаторазово лікувалася стаціонарно в Дніпропетровській клінічній психіатричній лікарні. З 2007 року перебуває на обліку у психіатра Юрївської ЦРЛ з діагнозом «Шизоафективний розлад депресивний тип» (а.с. 88-138).

Згідно вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Будь-яких заперечень проти зустрічного позову, а також належних та допустимих доказів, щодо психічного стану відповідача в момент укладення кредитного договору, якими б спростовувалися висновки судово психіатричної експертизи позивач по справі не надав.

Відсутність рішення суду про визнання ОСОБА_1 недієздатною не є перешкодою для визнання кредитного договору недійсним , відповідно до правил ст. 255 ЦК України ( п. 16 постанови ПВСУ від 06.11.2009 року № 9 ).

Отже, зважаючи на те, що акт судово психіатричної експертизи містить категоричний висновок про те, що відповідачка ОСОБА_1 в момент укладення кредитного договору не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову про визнання кредитного договору від 07.09.2011 року недійсним з підстав, передбачених ст. 225 ЦК України, а відтак первісний позов ПАТ КБ »Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором слід залишити без задоволення.

З огляду на те, що і в теперішній час відповідачка ОСОБА_1 не може розуміти значення своїх дій та керувати ними , подання зустрічного позову в її інтересах органом опіки і піклування при виконавчому комітеті Варварівської сільської ради Юрївського району, що відповідно до ст. 65 ЦК України здійснює над нею опіку , не суперечить вимогам цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України , враховуючи, що зустрічний позов підлягає до повного задоволення з позивача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243, 60 грв..

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212-215, 222, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 "ПриватБанк" м. Дніпропетровськ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Зустрічний позов органу опіки і піклування при виконавчому комітеті Варварівської сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області в інтересах ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 «ПриватБанк» м. Дніпропетровськ про визнання кредитного договору недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір б/н від 07.09.2011 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» м. Дніпропетровськ та ОСОБА_1, за яким останньою отримано в кредит грошові кошти в розмірі 8 000, 00 грв. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 "ПриватБанк" м. Дніпропетровськ () судовий збір в дохід держави в розмірі 243, 60 грв. ( двісті сорок три грв., 60 коп.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя : С.О.Маренич