справа № 208/9924/13-ц
№ провадження 2/208/293/15
РІШЕННЯ

Іменем України

06 квітня 2015 р. м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Ричка С.О.

при секретарі - Щербацевич Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Сіті Транспорт Груп» в особі Відокремленого структурного підрозділу ТОВ «Сіті Транспорт Груп» у м. Дніпродзержинську про припинення трудового договору, стягнення заробітної плати, вихідної допомоги та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська звернувся позивач ОСОБА_1. із позовною заявою до відповідача ТОВ «Сіті Транспорт Груп» в особі Відокремленого структурного підрозділу ТОВ «Сіті Транспорт Груп» у м. Дніпродзержинську в якій просила суд припинити трудовий договір, стягнути заборгованість по заробітній платі, вихідну допомоги та моральну шкоду всього у розмірі 13902,0 грн., але згодом уточнив своїх позовні вимоги та просив суд розірвати безстроковий трудовий договір, укладений 01 лютого 2013 року на невизначений строк, між нею та ТОВ «Сіті Транспорт Груп» (, юридична адреса м. Київ, бул. І.Лепса, 6) датою розірвання договору вважати: 15 листопада 2013р. , зобов'язати ТОВ «Сіті Транспорт Груп» (, юридична адреса м. Київ, бул. І.Лепса, 6) видати позивачу належним чином оформлену трудову книжку із записом про розірвання 15 листопада 2013 року безстрокового трудового договору на підставі ст.38ч.3 КЗпП України та стягнути з ТОВ «Сіті Транспорт Груп» (, юридична адреса м. Київ, бул. І.Лепса, 6) на його користь заборгованість у розмірі 13511,65 грн., яка складається з наступного: борг по заробітній платі в сумі 2370,55 грн.; середня заробітна плата за час затримки трудової книжки в розмірі 3649,10 грн.; вихідну допомогу у розмірі 3441,00 грн.; компенсація за невикористану відпустку 1051,00 грн.; моральна шкода у розмірі 3000,00грн.

17.04.2014 року по справі було винесено заочне рішення, яким вимоги позивача було задоволено частково.

04.07.2014 року по справі було винесено ухвалу, якою заочне рішення від 17.04.2014 року було скасовано, а справу призначено до судового розгляду у загальному порядку.

Після скасування заочного рішення позивач надав до суду заяву, в якій уточнив свої вимоги та просив суд задовольнити в повному обсязі позовні вимоги, викладені в уточненій заяві від 24 березня 2015 року, розірвати із 15 листопада 2013 року на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України безстроковий трудовий договір укладений 01 лютого 2013 року на невизначений строк, між ним, код та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сіті Транспорт Груп" ;, юридична адреса: бульвар Івана Лепсе 6, м. Київ, стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті Транспорт Груп", , на його користь: 3441,0 грн. - вихідну допомогу в розмірі трьох середніх заробітних плат; 5000,0 грн. - моральну шкоду; 2370,55 грн. - борг по заробітній платі; 1051,0 грн. - компенсацію за невикористану відпустку; 17936,16 грн. - середню заробітну плату за час затримки трудової книжки за 344 (триста сорок чотири) робочих дня, за період затримки із 18.11.2013 по 31.03.2015 року; зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Сіті Транспорт Груп", , юридична адреса :бульвар Івана Лепсе 6 місто Київ, видати йому, ОСОБА_1 код НОМЕР_1 - належним чином оформлену трудову книжку НОМЕР_2 із записом про розірвання із 15 листопада 2013 року безстрокового трудового договору за ч.3 ст.38 КЗпП України та стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 1147,00 (одна тисяча сто сорок сім грн. 00 коп.) гривень допустити до негайного виконання судового рішення.

Позивач в судове засідання не з'явився, але надав заяву в якій просив суд розглянути справу без його участі на задоволенні уточнених позовних вимог наполягав у повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи без участі відповідача, без застосування технічних засобів та винесення заочного рішення.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача, згідно вимог ч.2 ст. 158 ЦПК України.

Представник відповідача ТОВ «Сіті Транспорт Груп» в особі Відокремленого структурного підрозділу ТОВ «Сіті Транспорт Груп» у м. Дніпродзержинську в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила, судова повістка - виклик направлена відповідачеві на останню відому суду адресу і в силу ст.77 ЦПК України вважається доставленою, оскільки в матеріалах справи є повідомлення в якому стоїть підпис про отримання виклику до суду, на підставі ст. 169 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажними; є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, оскільки ним були надані заперечення які були долучені до матеріалів справи, що дозволило суду за згодою позивача та його представника, згідно вимог ст. 224 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів.

В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України.

Судом досліджені докази по справі:

-досліджені письмові докази по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні;

Вивчивши письмові докази та матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд, оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини.

Так, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи з 01 лютого 2013 року по 15 листопада 2013 року позивач працював слюсарем з механоскладальних робіт у відокремленому структурному підрозділу ТОВ «Сіті Транспорт Груп» в м. Дніпродзержинську з окладом згідно штатного розкладу, у розмірі 1147,00грн., з можливими доплатами та преміями за рішенням директора підприємства.

З матеріалів справи вбачається, що 15 листопада 2013 року позивач подав у відділ кадрів по вул. Стасова, 79 м. Дніпродзержинськ заяву про звільнення за власним бажанням із 15.11.13р. згідно ч.3 ст.38 КЗпП України у зв'язку з порушенням працедавцем законодавства про працю - повним припиненням виплати заробітної плати починаючи із червня 2013 року та несплатою Єдиного соціального внеску, через що позивач втратив страховий пенсійний стаж, борг по заробітній платі в період із червня 2013 року по теперішній час складає 2370,55 грн.

Як встановлено в судовому засіданні у жовтні 2013 року директор ТОВ «Сіті Транспорт Груп» ОСОБА_7 переробили табелі обліку робочого часу за липень-вересень 2013 року в яких поставив замість 8 годин роботи в день по 2 години та змусили усіх працівників написати заяви заднім числом про встановлення скороченого робочого дня з 8 годин на 2 години, хоча позивач не писав заяву про надання йому скороченого робочого дня, оскільки працював щоденно в робочі дні із 8.00 до 16.30, про що відмічено в Книзі приходу та виходу з роботи, яку введено в дію наказом № С-111 від 03.07.2013 року.

Судом встановлено, що до червня 2013 року зарплата виплачувалась частково, але відповідач не повідомляв позивача про загальну суму заробітної плати з розшифровкою за видами виплат, про розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати, про суму заробітної плати, що належить до виплати, тому позивач не був обізнаний, які суми йому нараховувались до червня 2013 року та чи в повному обсязі вони були виплачені.

В судовому засіданні встановлено, що позивач звернувся до відповідача з заявою про звільнення, із 15.11.2013р., за власним бажанням на підставі ч.3ст.38 КЗпП України. Причиною звільнення з 15.11.13р. була невиплата заробітної плати та несплати Єдиного соціального внеску в пенсійний фонд України із червня 2013 року.

31 жовтня 2012 року при розгляді справи № 6-120 гс 12 Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах дійшов висновку, що за суттю ст. 38 КЗпП України працівник має право за власною ініціативою в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений термін трудовий договір. При цьому термін розірвання трудового договору та його правові підстави залежать від причин, що спонукають працівника до його розірвання та які працівник визначає самостійно. У разі якщо зазначені працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору за ч. 1 ст. 38 КЗпП.

Отже, якщо відповідач не визнає факту порушення ним трудового законодавства станом на 15.11.13 (дату подання позивачем заяви на звільнення), то він повинен надати суду докази виплати позивачеві заробітної плати, у строки визначені ст.115 КЗпП України та ч.І ст.24 Закону "Про оплату праці", за червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2013 року та аванс за листопад 2013 року.

Міністерство праці та соціальної політики України у Листі № 964/13/84-10 від 22.11.2010 року зазначило, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні не рідше 2 разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Строків виплати заробітної плати відповідач не дотримувався, він повністю ігнорував трудове законодавство.

За приписами ст.44 КЗпП України, при звільненні за ч.3 ст.38 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен виплатити звільненому працівникові вихідну допомогу в розмірі 3 (тримісячного) середнього заробітку. У позивача основна щомісячна зарплата мінімальна 1147,00 грн., тому вихідна допомога за три місяці складає 3441,00 грн. (три тисячі чотириста сорок одна грн. 00 коп.)

Згідно із ст. 83 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР: «У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки". Позивач не використав щорічну відпустку 20 календарних днів, за період із 01.02.13 по 15.11.13р., тому розмір компенсації становить 1051,00 (одна тисяча п'ятдесят одна) грн.

Заяву від 15.11.13р. про звільнення, відповідач отримав поштою 18.11.2013р. але до теперішнього часу, не оформив належним чином трудову книжку при звільненні. Відсутність трудової книжки та запису про звільнення унеможливлює працевлаштування позивача в іншому підприємстві.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 липня 2014 року на адресу позивача, поштою, надійшов від відповідача цінний лист з описом, яким надіслали трудову книжку із записами про прийняття на роботу за сумісництвом та звільнення за прогули 08.11.2013 року. Де була нова трудова книжка, а не та, яку позивач надав у відділ кадрів при укладенні трудового договору 01.02.13р. Трудову книжку із записами про трудовий стаж понад 40 років, а саме НОМЕР_2, відповідач не видав позивачу до цього часу.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку.

Відповідно до наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» від 29 липня 1993 р. № 58 власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (ч.4 ст.235 КЗпП України). Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки.

Згідно ст. 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні власник або уповноваженим ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Разом з тим, згідно із ст.117 КЗпП України роботодавець повинен сплатити звільненому працівнику середньоденну заробітну плату за час затримки виплати заробітної плати при звільненні.

Згідно наданого розрахунку, затримка трудової книжки та розрахунку по зарплаті при звільненні триває 344 робочих дні, із 18.11.2013 по 31.03.2015 р.;

Оскільки середньомісячна заробітна плата становить 1147,00 грн./ 22 робочі дні в місяць що дорівнює 52,14 грн. та є середньоденною заробітною платою, тобто за час затримки трудової книжки та невиплати заробітної плати при звільненні із 18.11.2013 року (понеділок) до 31.03.2015 року пройшло 344 робочі дні; згідно розрахунку: 344 робочі дні затримки х 52,14 грн. середньоденну заробітну плату що дорівнює 17936,16 грн. кошти, які повинен відшкодувати відповідач позивачу.

Невиплата заробітної плати протягом тривалого періоду часу, не сплата Єдиного соціального внеску, ухилення від розірвання трудового договору за ініціативою працівника, не видача належно оформленої трудової книжки, не надання довідки про доходи свідчить про порушення відповідачем моїх законних прав визначених КЗпП України, Законом "Про оплату праці". Без довідки про доходи, яку відповідач не надав, позивач не може оформити субсидію на комунальні послуги та позбавлений можливості влаштуватися на інше підприємство.

Крім того, як вбачається з доданих документів 12.11.12р. згідно із Протоколом загальних зборів учасників ТОВ "ДАЗ" було прийнято рішення про припинення юридичної особи ТОВ "ДАЗ" шляхом приєднання до ТОВ "ЛАЗ-ФІНАНС", цим же протоколом призначено ОСОБА_8 ліквідатором ТОВ "ДАЗ".

Також 12.11.12р. у ТОВ "ДАЗ" були проведені збори працівників на яких ОСОБА_7 (власник товариства), та ліквідатор ОСОБА_8 наголосили, ш,о ТОВ "ДАЗ" ліквідовується, а робітників з 01.02.13р. переводять у ТОВ "Сіті Транспорт Груп" та було запропоновано написати дві заяви про звільнення із ТОВ "ДАЗ" 31.01.13р. в порядку переведення на роботу в ТОВ "Сіті Транспорт Груп" та про прийняття на роботу 01.02.13 в ТОВ "Сіті Транспорт Груп" в порядку переведення із ТОВ "ДАЗ", позивач та інші працівники, з якими були офіційно оформлені трудові відносини із ТОВ "ДАЗ", такі заяви написали.

Згідно Наказу № 7 від 31.01.13р. по ТОВ "ДАЗ" позивач був звільнений з роботи на підставі ч.5 ст.36 КЗпП України в порядку переведення у ТОВ "Сіті Транспорт Груп" відокремлений структурний підрозділ в м. Дніпродзержинськ.

Згідно наказу № 4 від 01.02.13 по ТОВ "Сіті Транспорт Груп" позивач був прийнятий на роботу слюсарем механоскладальних робіт у відокремлений структурний підрозділ в м. Дніпродзержинськ по переводу із ТОВ "ДАЗ".

Доводи відповідача, викладені у запереченнях на позов, про те що директор відокремленого підрозділу в м. Дніпродзержинськ ОСОБА_8 не мав права видавати накази, здійснювати прийом та звільнення з роботи - спростовуються Трудовим контрактом від 26.11.12р. підписаним ТОВ "Сіті Транспорт груп" (відповідачем) із ОСОБА_8, згідно з яким останній призначений на посаду директора Відокремленого структурного підрозділу в м. Дніпродзержинськ та наділений повноваженнями - відповідати за кадри (прийом, звільнення працівників згідно законодавства), накладати стягнення на робітників, видавати накази, тощо, про що свідчать пункти 2.3, 3.1, 3.2, 3.6, 3.7 контракту.

Як вбачається з матеріалів справи трудова книжка позивача знаходилась у відділі кадрів відокремленого структурного підрозділу ТОВ "Сіті Транспорт Груп" в м. Дніпродзержинську до 09.12.13р., після чого цінним листом (штрих код 2359) з описом від 09.12.13р., трудова позивача та трудові книжки інших працівників були відправлені в офіс ТОВ "Сіті Транспорт Груп" у м.Київ, які були отримані 12.12.13р. Аганською.

З матеріалів справи вбачається, що цінним листом (штрих код 241) з описом від 13.12.13р. директор ВСП ТОВ "СТГ" в м. Дніпродзержинськ О.М. Винник направив лист № 38 від 13.12.13р., в якому звернувся до Генерального директора ТОВ "СТГ" ОСОБА_7 та начальника відділу кадрів ТОВ "СТГ" ОСОБА_9 з проханням видати ОСОБА_1 трудову книжку НОМЕР_2, ці докази підтверджують факт того, що позивач працював у відповідача з трудовою книжкою, а не за сумісництвом.

Крім того, листом від 04.07.2014 року № 9189/07 управління пенсійного фонду в Соломянському районі м. Києва підтверджено, що згідно звітності ТОВ "Сіті Транспорт Груп" по ЄСВ за період із лютого по листопад 2013 року по ОСОБА_1 відзвітовано наступне: «дата початку трудових відносин 01.02.2013 року; наявність трудової книжки зафіксовано "1"- так; категорія особи зафіксовано "1"- найманий працівник з трудовою книжкою підстава припинення трудових відносин - ст.38 КЗпП України».

Посилання відповідача, що позивача було звільнено за п.4 ст.40 КЗпП України (прогули) у листопаді 2013 року, спростовується тим, що відповідачем не було відзвітовано до пенсійного фонду про таке звільнення, тобто фактично такого звільнення не було.

Як вбачається з матеріалів справи, саме ксерокопія наказу про звільнення позивача за прогул, з'явилася під час розгляду справи в суді, до цього часу відповідач не вручив позивачу копії наказу про звільнення за прогул і не видав належним чином оформленої трудової книжки, чим допустив порушення ст.149 КЗпП України.

Як вбачається зі звіті до пенсійного фонду за листопад 2013 року по ЄСВ відповідач надав відомості, про підстави припинення трудової діяльності з позивачем, а саме: підстава припинення трудових відносин ст.38 КЗпП, але суду не надав наказу про звільнення позивача за власним бажанням.

Крім того Рішенням від 30.10.14 у справі № 209/4035/14-ц Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинськ визнано недійсним дисциплінарне стягнення застосоване ТОВ «Сіті Транспорт Груп» до позивача у вигляді звільнення за прогул, а також Наказ про прийом на роботу за сумісництвом та наказ про звільнення за прогул - скасовані.

Відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України не доказуються знову обставини, які вже встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили.

Встановлені судом обставини підтверджуються матеріалами наданих в справу доказів: копії наказів про прийняття та переведення на роботу, табелями обліку використання робочого за весь час роботи у відповідача, службовими записками про надання наказів на відрядження позивача за весь час роботи на підприємстві відповідача, копіями проїзних квитків на дати згідно наказу про відрядження, довідками пенсійного фонду про зареєстровану особу позивача про страхові відрахування, та іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст. 237-1 КЗУпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідність до ст.16 ЦК України: кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року N 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У відповідність до вимог ст.23 ЦК України: особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

У відповідність до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У відповідність до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідність до вимог ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідність до ч.2 ст.11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

У відповідність до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

У відповідність до ст.59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідність до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідність до ст.66 ЦПК України, висновок уповноваженої особи - докладний опис проведених досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом є доказом, який підтверджує обставини по справі.

Суд вважає доведеним наявність заборгованості по виплаті позивачу ОСОБА_1 належних звільненому працівнику сум, яка складається з боргу по заробітній платі в сумі 2370,55 грн., вихідної допомоги в розмірі трьох середніх заробітних плат у сумі 3441,0 грн., компенсації за невикористану відпустку у сумі 1051,0 грн., середньої заробітної плати за час затримки трудової книжки у розмірі 17936,16 грн. а також доведеним та обґрунтованим вимоги позивача, щодо зобов'язання Товариство з обмеженою відповідальністю "Сіті Транспорт Груп", , юридична адреса :бульвар Івана Лепсе 6 місто Київ, видати позивачу належним чином оформлену трудову книжку НОМЕР_2 із записом про розірвання із 15 листопада 2013 року безстрокового трудового договору за ч.3 ст.38 КЗпП України та стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 1147,00 (одна тисяча сто сорок сім грн. 00 коп.) гривень допустити до негайного виконання.

Не доведеним є вимоги позивача щодо стягнення з відповідача грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди саме у розмірі 5000 (п'ять тисячі) гривень, оскільки позивачем не доведено яку саме суму позивач, не маючи достатніх коштів для існування, змушена була брати в борг, як саме був порушений сформований уклад життя позивача та його родини, тому стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенні у розмірі 500 (п'ятсот) гривень 00 коп.

Встановлені судом факти і обставини справи підтверджують матеріали справи, оголошені у судовому засіданні.

Стосовно судових витрат, до яких відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України відносяться розмір судового збору та витрати на правову допомогу, у відповідність до ч.1 ст.88 ЦПК України, оскільки при подачі позову позивача було звільнено від сплати судового збору, судовій збір має бути стягнений з відповідача на користь держави у розмірі 252 (двісті п'ятдесят дві) гривні 98 копійок .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 55 Конституції України, ст. ст. 38, 44, 47, 49, 83, 94, 115, 235ч.4, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 21, 24, 34 Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 10, 11, 31, 57, 60 -61, 81, 88, 209, 212-215, 367 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Сіті Транспорт Груп» в особі Відокремленого структурного підрозділу ТОВ «Сіті Транспорт Груп» у м. Дніпродзержинську про розірвання трудового договору, видачу належним чином оформленої трудової книжки, стягнення належних звільненому працівнику сум та моральної шкоди - задовольнити частково.

Розірвати із 15 листопада 2013 року безстрокового трудового договору за ч.3 ст.38 КЗпП України, укладений 01 лютого 2013 року, між ОСОБА_1 код ІПН НОМЕР_1 та ТОВ «Сіті Транспорт Груп» (, юридична адреса м. Київ, б-р. І.Лепса, 6).

Зобов'язати ТОВ «Сіті Транспорт Груп» (, юридична адреса м. Київ, б-р. І.Лепса, № 6) видати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, належним чином оформлену трудову книжку НОМЕР_2 із записом про розірвання 15 листопада 2013 року безстрокового трудового договору на підставі ст.38ч.3 КЗпП України.

Стягнути з ТОВ «Сіті Транспорт Груп» (, юридична адреса м. Київ, б-р. І.Лепса, № 6) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 заборгованість у розмірі 24798,71 грн. (двадцять чотири тисячі сімсот дев'яносто вісім гривень 71 коп.), яка складається з наступного:

-борг по заробітній платі в сумі 2370, 55 грн.;

-середня заробітна плата за час затримки трудової книжки в розмірі 17936,16 грн.;

-вихідну допомогу у розмірі 3441,00 грн.;

-компенсація за невикористану відпустку 1051,00 грн.;

та моральну шкоду у розмірі 500,00грн.

Всього до стягнення 25298,71 грн. (двадцять п'ять тисяч двісті дев'яносто вісім гривень 71 окпійка).

В іншій частини уточнених позовних вимог відмовити.

Судові витрати у справі розподілити пропорційно задоволеного позову, стягнувши з ТОВ «Сіті Транспорт Груп» (, юридична адреса м. Київ, бул. І.Лепса, 6) на користь держави судовий збір у сумі 252 (двісті п'ятдесят дві) гривні 98 копійок.

Рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць, в розмірі 1147,00 (одна тисяча сто сорок сім грн. 00 коп.) гривень у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, допустити до негайного виконанню.

Повторне заочне рішення позивач та відповідач можу оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний термін апеляційної скарги з дня його оголошення, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя Ричка С. О.