Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2015 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кашицької С. А. , при секретарі Сініловій Г.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_2 про поновлення строку звернення до суду, визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на правову допомогу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позову позивач зазначив, що з 26.06.1995 року він працював в ПАТ «ММК імені ОСОБА_2» електрослюсарем, електромонтером, водієм автомашини, а з 16.01.2001 року машиністом автовишки 5 розряду в теплосиловому цеху. Наказом від 19.12.2014 року №70-к звільнений із займаної посади за прогули без поважних причин на підставі ст.40 п.4 КЗпП України відсутність на роботі більше трьох годин. Вважає своє звільнення незаконним з наступних підстав. . В позовній заяві вказав , що , враховуючи трудові обовязки машиніста автовишки теплосилового цеху ПАТ «ММК імені ОСОБА_2», він працював з 07 години до 15 години 30 хвилин з перервою в 30 хвилин при пятиденному робочому тижні, вихідні субота та неділя. 20.11.2014 року він розпочав свою роботу о 07 годині 00 хвилин. До зазначеного часу о 06 годині 40 хвилин йому зателефонувала дружина ОСОБА_3, яка перебувала в гостях у своєї рідної сестри в с.Волонтьорівка та повідомила про свою хворобу та необхідність забезпечення її медикаментами та попросила відвезти її додому. Після цього він звернувся до механіка теплосилового цеху ОСОБА_4, в безпосередній підлеглості якого він перебував з проханням про надання йому одного дня відпустки без утримання за сімейними обставинами. За погодженням з останнім він заповнив бланк заяви та залишив її на робочому столі ОСОБА_4 і з його дозволу припинив роботу. За територію ПАТ «ММК імені ОСОБА_2» він вийшов о 08 годині 00 хвилин та на автомобілі «Фольксваген» державний реєстраційний номер НОМЕР_1, яким він керує за довіреністю та яким він приїхав на роботу, вирушив до своєї дружини. З квітня 2014 року автовишка, машиністом якої він перебував, з технічних причин не була задіяна в робочому процесі, в звязку з чим за вказівкою ОСОБА_4 він виконував поточні виробничі завдання на цеховій території, а тому його відсутність на роботі протягом одного робочого дня не спричинила ПАТ «ММК імені ОСОБА_2» шкоди. В с.Волонтьорівка він зустрівся зі своєю дружиною, передав їй необхідні ліки, а ті, яких не вистачало вирішив докупити. Біля двору сестри він побачив ОСОБА_5, який попросив відвезти його до тресту «Металургбуд». В районі жіночої колонії він залишив ОСОБА_5, а сам відїхав до кладовища з особистих причин. Коли він після зупинки повернувся до автомобіля, то підїхав інший автомобіль, заблокувавши йому виїзд. Із автомобіля вийшли два чоловіка та підійшли до нього, одного з них він знав в обличчя це співробітник Управління безпеки та контролю ПАТ «ММК імені ОСОБА_2» ОСОБА_6, а другого він не знав. Останній продемонстрував йому на відстані двох метрів службове посвідчення та повідомив, що він ОСОБА_7 з відділу кримінального розшуку. ОСОБА_8 м. Маріуполя . Вони в грубій формі потребували від нього документи та стали вимагати відкрити автомобіль для проведення обшуку. На його заперечення вони почали погрожувати йому , в результаті чого він вимушений був відчинити автомобіль. Після цього його почали допитувати з приводу того, чому він в робочий час знаходиться за межами підприємства, на що він відповів, що взяв відпустку за власний рахунок. В цей час йому зателефонував механік ОСОБА_4 та дав вказівку повернутись до цеху, оскільки начальник цеху його заяву про відпустку за власний рахунок не підписав. Він пояснив механіку, що не має можливості виконати його наказ, оскільки він затриманий. Співробітники служби безпеки та відділу кримінального розшуку утримували його ще близько години, після чого викликали начальника теплосилового цеху ОСОБА_2, який приїхавши, розмовляв лише з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Після цього він отримав вказівку від начальника теплосилового цеху повернутись на своє робоче місце. Близько 10 години 50 хвилин він приступив до виконання своїх трудових обовязків. Таким чином, на роботі він був відсутній з поважних причин, оскільки мав хвору дружину, яка потребувала забезпеченням її ліками, перевезенням додому, роботу він покинув лише після оформлення заяви про надання йому одного дня відпустки без утримання за сімейними обставинами та залишення на робочому столі безпосереднього керівника механіка ОСОБА_4 і з його дозволу припинив роботу. Крім того, на першу вимогу начальника він повернувся на своє робоче місце і відпрацював до кінця робочої зміни без перерви, та на роботі був відсутній менше трьох годин, заробітну плату він отримав за повний місяць, в тому числі й за 20.11.2014 року. Вважає, що його звільнення було обумовленим упередженим ставленням до нього з боку керівництва, оскільки він оскаржив дії співробітника служби безпеки ОСОБА_6 та його партнера до прокуратури Іллічівського району по незаконному проведенню обшуку його автомобіля , протиправному затриманню та перешкоджанню вільного пересування. Він пропустив строк звернення до суду із позовом, оскільки протягом тривалого часу внаслідок перенесеного від незаконного звільнення стресу, хворів. За медичною допомогою до лікувальних закладів не звертався, оскільки лікувався самостійно. Просить поновити йому строк звернення до суду із позовною заявою про поновлення його на роботі , визнати протиправним та скасувати наказ №70-к від 19.12.2014 року, виданий ПАТ «ММК імені ОСОБА_2» щодо його звільнення на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважної причини / відсутність на роботі більше трьох годин/, поновити його на посаді машиніста автовишки теплосилового цеху ПАТ «ММК імені ОСОБА_2», стягнути з відповідача ПАТ «ММК імені ОСОБА_2» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.12.2014 року по день постановлення рішення, але не менше 9169,44 грн., стягнути з ПАТ «ММК імені ОСОБА_2» на його користь 10000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди , оскільки внаслідок незаконного його звільнення з роботи за порушення трудової дисципліни у вигляді прогулу він пережив сильні душевні та моральні страждання , втратив покій , сон , був порушений його звичайний спосіб життя та просить стягнути з відповідача витрати понесені ним на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні обставини викладені в позові підтримав повністю та пояснив, що з 1995 року він працює у ПАТ «ММК імені ОСОБА_2», а з 16.01.2001 року працював машиністом автовишки 5 розряду в теплосиловому цеху. Графік роботи в нього був різний, а в листопаді 2014 року він мав пятиденний робочий графік з 07 години 00 хвилин до 15 години 30 хвилин з вихідними суботою та неділею. Про вказаний графік йому було відомо, однак письмово він не ознайомлений. З розпорядженням про графік роботи його ознайомив механік , там було оговорено про пятиденну робочу неділю та про перевід у звзку з простоєм , тому він знав про режим своєї роботи з з 07 години 00 хвилин до 15 години 30 хвилин. Його дружина ОСОБА_3 станом на листопад 2014 року не працювала та має неповнолітню дочку ОСОБА_9. Спільних дітей вони не мають. 20.11.2014 року о 06 годині 40 хвилин, коли він вже знаходився на робочому місці, йому зателефонувала дружина, яка знаходилась у своєї сестри ОСОБА_10 в с.Волонтьорівка, та повідомила про те, що захворіла. Дружина мала підвищений тиск. Сестра дружини з кінця грудня 2014 року вже не проживає у м.Маріуполі. Після цього він звернувся до механіка теплосилового цеху ОСОБА_4, в безпосередній підлеглості якого він перебував з проханням про надання йому одного дня відпустки без утримання за сімейними обставинами. За погодженням з останнім він заповнив бланк заяви та залишив її на робочому столі ОСОБА_4 і з його дозволу припинив роботу о 08 годині 00 хвилин. ОСОБА_4 сказав написати йому заяву та залишити у нього на столі. Відпустку без утримання йому мав дати начальник цеха. Він взяв ліки, які знаходились у нього в аптечці автомобіля та відвіз їх до дружини. На прохідний заводу його ні про що не запитували. Сусід ОСОБА_10 ОСОБА_5, який проживає через один будинок від будинку ОСОБА_10- сестри його дружини бачив, як його дружина виходила на вулицю та він передавав їй аптечку з ліками приблизно о 08 годині 15 хвилин - 08 годині 20 хвилин. ОСОБА_5В, він знає, оскільки раніше сестра його дружини разом із чоловіком знімали в нього квартиру. Дружина взяла необхідні ліки та написала йому, які ще ліки треба докупити, додому їхати вона не захотіла. Сестри дружини разом з її чоловіком на той момент вдома не було, оскільки вони поїхали на ринок. Коли він збирався їхати за ліками, вийшов сусід ОСОБА_5 та попросив його підвезти на пр..Карпова. Для цього необхідно було їхати на с.Мирний через кладовище. Він погодився, довіз його до жіночої колонії та висадив. Повідомивши, що йому необхідно заїхати на кладовище, яке знаходиться неподалік від виправної колонії. Насправді йому необхідно було сходити за нуждою та це він хотів зробити в лісосмузі. За часом було 08 годині 30 хвилин. Підїхавши, він вийшов з машини та пішов у лісосмугу , після чого повернувся до автомобіля. В цей час підїхав автомобіль «Лачеті» та перегородив йому дорогу. З автомобіля вийшли дві особи, одну з них він знав ОСОБА_6, а друга особа йому була невідома. Пізніше йому стало відомо, що це був ОСОБА_7. Вони запитали в нього причину знаходження в даній місцевості, на що він відповів, що йому треба було за нуждою, однак вони йому не повірили, почали розмовляти в грубій формі та вимагати відчинити машину. Він відмовив їм, після чого почув на свою адресу погрози та вимушений був відчинити машину. Вони упродовж години проводили обшук його автомобіля до 9-30 годин , однак нічого не виявили. Приблизно о 08 годині 40 хвилин йому подзвонив ОСОБА_4 та повідомив, що йому необхідно приїхати на роботу, на що він сказав, що не має можливості негайно приїхати на роботу, оскільки його затримали та проводять обшук автомобіля. ОСОБА_5 йому в цей час не дзвонив, а лише підходив на відстань 30-40 метрів та бачив його та його автомобіль . Він показав йому жестами, що його заблокували та він може виїхати. Після цього приблизно о 09 годині 30 хвилин приїхав начальник цеха ОСОБА_2. Він підійшов до ОСОБА_2, який сказав їхати йому на роботу. Він повернувся на роботу та о 09 годині 45 хвилин 09 годині 50 хвилин вже був на своєму робочому місці та пропрацював до 15 години 30 хвилин. Він знав, що повинен був особисто прийти до майстра та начальника цеха з заявою про надання відпустки без утримання, але він всю процедуру оформлення заяви про надання відпустки без утримання не виконав , повірив майстру ОСОБА_4 , який сказав , що оформить заяву сам , тому що на той момент в нього була важка ситуація, оскільки його дружині було дуже погано, ліків у сестри не було, вона викликала швидку допомогу, однак карета швидкої не приїхала, в звязку з чим, він був вимушений приїхати до дружини. Він написав 2 пояснення на комбінаті ОСОБА_2 : одне пояснення на імя начальника теплосилового цеха та дві пояснювальні на імя начальника службі безпеці. Пояснення йому диктував ОСОБА_6, який сказав писати так, як він каже і з ним нічого не станеться, в звязку з чим ці факти не є дійсними. ОСОБА_6 морально тиснув на нього, казав, що його виженуть з роботи. Пояснення для начальника цеха він писав приблизно та сам, йому не ставили питання з приводу того, щоб він вказав точний час знаходження на роботі. Тоді він не знав про важність вказівки точного часу перебування на роботі та написав пояснення начальнику розмито та не точно. Він не памятає, чи писав ще якісь пояснення. Працював він ще місяць в ПАТ «ММК імені ОСОБА_2», а 01.12.2014 року йому начальник цеха сказав, що в нього буде засідання профспілкового комітету з приводу звільнення. 03.12.2014 року відбулось засідання профспілкового комітету з приводу звільнення , на якому він розповів всі обставини, які насправді відбувались. Наказом від 19.12.2014 року №70-к він був звільнений із займаної посади за прогули без поважних причин на підставі ст.40 п.4 ЗКпП України відсутність на роботі більше трьох годин. З даним наказом він був ознайомлений в той же день. Медичних документів, що підтверджують хворобу дружини немає, з 20.11.2014 року по теперішній час дружина до медичних закладів не зверталась, на обліках не перебуває. Пояснення його колеги ОСОБА_11 з приводу того, що він 20.11.2014 року приїхав на кладовище за дизельним паливом, яке ОСОБА_12 незаконно викрав не відповідають дійсності, до кримінальної відповідальності його не притягували. Своє звільнення з ПАТ «ММК імені ОСОБА_2» вважає незаконним, оскільки на роботі він був відсутній менше трьох годин з 08 години 00 хвилин до 09 години 50 хвилин з поважних причин, а саме: хвороба дружини та незаконне затримання. Незаконними діями відповідача йому була спричинена моральна шкода. Він єдиний годувальник в родині, залишився без роботи та засобів для існування, погіршилося його здоровя. Оскільки він переніс сильний стрес та психологічні страждання, він не міг вчасно звернутись до суду з даним позовом. Просить поновити йому строк звернення до суду із позовною заявою, визнати протиправним та скасувати наказ №70-к від 19.12.2014 року, виданий ПАТ «ММК імені ОСОБА_2» щодо його звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважної причини, поновити його на посаді машиніста автовишки теплосилового цеху ПАТ «ММК імені ОСОБА_2», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.12.2014 року по день постановлення рішення, але не менше 9169,44 грн., стягнути 10000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди та витрати понесені на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Представник позивача : ОСОБА_13 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, оскільки вважає, що звільнення ОСОБА_1 є незаконним.

Представник відповідача ПАТ «ММК імені ОСОБА_2»: ОСОБА_14, яка діє на підставі довіреності в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала та пояснила в судовому засіданні, що позивач працював машиністом автовишки 5 розряду у теплосиловому цеху ПАТ «ММК імені ОСОБА_2». На підставі наказу № 70-к від 19.12.14 р. він був звільнений за прогули без поважних причин, як це передбачено и.4 сталі 40 Кодексу Законів про Працю України. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку прогулу працівника у тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин. Як вбачається із матеріалів справи, позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 26 червня 1995 року, а з 16 січня 2001 року виконував роботу машиніста автовишки 5 розряду теплосилового цеху. Наказом відповідача за № 70-к від 19.12.14 року за порушення трудової дисципліни, у зв'язку із здійсненням прогулу без поважних причин 20 листопада 2014 року ОСОБА_1 за згодою профспілкового комітету було звільнено з роботи. Як роз'яснено Пленумом Верховного Суду України у п. 24 постанови від б листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, у тому числі у зв'язку з самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, відпустки. Як пояснив у судовому засіданні позивач ОСОБА_1, 20 листопада 2014 року о 6.40 годині йому зателефонувала дружина, якій стало зле, у неї підвищився тиск. О 7 годині він був на роботі, а потім залишив робоче місце та поїхав до дружини ОСОБА_3, яка на той час перебувала у гостях - своєї рідної сестри ОСОБА_15 в селищі Волонтерівка. Незважаючи на те, що у позові позивач посилається на необхідність забезпечення дружини ліками, ніяких лік він для неї не придбав. Замість цього дав їй автомобільну аптечку, де був валідол, тобто ліки, які тиск не знижують. Машину «швидкої допомоги» дружина начебто викликала, але та не приїхала. Як пояснює позивач, він не став їхати до аптеки, так як бажав подивитися ліки у себе вдома, а потім докупити у разі такої необхідності. Які саме потрібні були ліки пояснити не зміг і додому не поїхав. Замість цього на прохання сусіда ОСОБА_5 підвозив його до проспекту Карпова. При цьому позивач ОСОБА_1 стверджує, що проспект Карпова знаходиться на його шляху до дому. Однак, це твердження не відповідає дійсності, так як найближчий шлях до місця мешкання позивача проходить через вулиці Карпінського, Покришкіна і Тополіну. Якщо дружина позивача дійсно потребувала допомоги, то незрозуміло чому позивач, залишивши начебто саме для цього робоче місце, такої допомоги їй так і не надав. Посилання позивача ОСОБА_1 на те, що він не скоював прогулу оскільки був відсутній на роботі 20 листопада 2014 року з поважних причин, у зв'язку з сімейними обставинами та отримав на це письмову згоду свого безпосереднього керівника - механіка ОСОБА_4 є безпідставними і такими, що спростовуються матеріалами справи. Так, згідно акту складеному посадовими особами теплосилового цеху, ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці на території ділянки спецтехніки 20 листопада 2014 року з 7 до 11 години. Відсутність позивача на робочому місці саме в цей день і ці години підтверджується зокрема його особистими поясненнями, які він адресував на ім'я директора по безпеці ОСОБА_16 від 20.11.15 р. (два пояснення) та поясненнями начальнику теплосилового цеху ОСОБА_2 від 21.11.14 р. (одне пояснення). В жодному з пояснень не йдеться мова про хворобу дружини позивача, що суперечить його особистим поясненням, які він надав у судовому засіданні. Крім того, факт відсутності ОСОБА_17 на робочому місці 20.11.14 року саме з 7 до 11 години також підтверджується поясненнями водія ОСОБА_11, спрямованими на адресу директора по безпеці; доповідними записками в.о. начальника Управління безпеки та контролю комбінату ОСОБА_18 та майстра ділянки спецтехніки ОСОБА_19; протоколом засідання профспілкового комітету теплосилового цеху. Згідно із положеннями ч. 2 ст. 84 КЗпП України за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом. Згідно зі ст. 26 Закону України «Про відпустки» за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік. Як вбачається з вимог даного закону, питання про надання відпустки без збереження заробітної платні вирішується власником або уповноваженим на те органом. Питання про надання такої відпустки на ПАТ «ММК ЇМ. ІЛЛІЧА» вирішується начальниками цехів і підрозділів. Для вирішення цього питання складається заява за формою ЗР-1, як це передбачене Стандартом підприємства 227-01.16:2009 «ОСОБА_5 і тривалість відпусток. Порядок надання, документального оформлення та обліку всіх видів відпусток на комбінаті». Така заява подається на ім'я начальника цеху/відділу і розпорядженням начальника цеху або відділу дається згода або відмова в наданні відпустки без збереження заробітної плати з вказівкою на яку кількість днів і з якого часу. Позивач не заперечував, що питання щодо надання відпустки він ні з ким крім майстра ділянки спецтехніки ОСОБА_19 не узгоджував, чим порушив встановлений на комбінаті порядок надання відпусток. Посилання позивача на те, що такий порядок надання відпусток без збереження заробітної плати через майстра ОСОБА_19 було заведено за місцем роботи, тому його звільнено незаконно, є неспроможними оскільки суперечать положенням закону. Згода власника на надання такої відпустки позивачем отримана не була. Більш того, позивачем не надано доказів про те, що за сімейними обставинами, або з інших причин, він потребував 20 листопада 2014 року такої відпустки. Згідно з вимогами ст. 149 КЗпП України ще до застосування до працівника дисциплінарного стягнення від ОСОБА_1 відібрали пояснювальну записку, в якій він вказав, що пішов з роботи трохи пізніше ніж 6.50 год., повернувся близько 11.00 год. 20 листопада 2014 року, а також написав заяву на відпустку без збереження заробітної плати, яку вважав достатньою для залишення робочого місця. Також до профспілкового комітету теплосилового цеху, де на той час працював позивач, було спрямовано подання за підписом директору з персоналу та соціальним питанням ОСОБА_20 з проханням дати згоду на звільнення ОСОБА_1 за скоєний прогул 20.11.2014 року, яке біло розглянуте на засіданні профспілкового комітету теплосилового цеху у присутності позивача 03.12.2014 року, про що складений протокол за № 15. За результатами розгляду вказаного подання було прийняте рішення дати згоду на звільнення позивача ОСОБА_1 за п.4 ст. 40 КЗпП України. Таким чином, власником у повному обсязі була дотримана процедура застосування заходів дисциплінарного стягнення та звільнення з ініціативи власника. Посилання позивача на те, що відповідач міг застосувати до нього інше дисциплінарне стягнення, оскільки раніше він не допускав порушень трудового законодавства є безпідставними, оскільки відповідач мав право звільнити позивача за одноразове здійснення прогулу. Вирішуючи питання про відповідність накладеного стягнення за порушення трудової дисципліни, необхідно виходити з того, що питання про доцільність накладення того або іншого стягнення надане власнику або уповноваженому на те органу. Просила суд застосувати позовну давність у відповідності до ч.3 ст.267 ЦК України та у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування наказу про звільнення, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на правову допомогу - відмовити у повному обсязі.

Суд, вислухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

У відповідності із положеннями статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо) , які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Як вбачається із трудової книжки ОСОБА_1, позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 26 червня 1995 року, а з 16 січня 2001 року виконував роботу машиніста автовишки 5 розряду теплосилового цеху.

Наказом відповідача за № 70-к від 19.12.14 року за порушення трудової дисципліни, у зв'язку із здійсненням прогулу без поважних причин / відсутність на роботі більше 3 годин / 20.11.2014 року , ОСОБА_1 за згодою профспілкового комітету було звільнено з роботи на підставі ст. 40 п.4 КЗпП України .

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку прогулу працівника у тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин.

Підставою для застосування п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Таким чином, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення з роботи є встановлення поважності причин відсутності.

Законодавством не визначено перелік обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, тому вирішуючи питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, звільненого за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суд виходить з конкретних обставин і враховує докази із числа передбачених ст. 57 ЦПК України.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема, п. 4 статті 40 може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 06.11.1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснив, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишенням роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

В матеріалах справи мається заява ОСОБА_1 від 20.11.2014 року, яка написана ним на імя начальника теплосилового цеху ОСОБА_2, відповідно до якої ОСОБА_1 просить надати йому відпустку без збереження заробітної плати на 1 день з 20.11.2014 року за сімейними обставинами (а.с.9). Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, вказана заява позивача була підписана лише його майстром ОСОБА_19, резолюція начальника цеха відсутня.

Згідно із довідкою, наданою ПАТ «ММК імені ОСОБА_2» від 24.02.2015 року ОСОБА_1 звільненому 19.12.2014 року за ст.40 п.4 КЗпП України при розрахунку згідно звільненої записки було проведено наступне нарахування: компенсація за 17 днів невикористаної відпустки в сумі 2112,90 грн., оплата за середнім (перевід всередині цеху) за 60 годин в сумі 1637,67 грн. При закритті листопаду цехом ОСОБА_1 помилково нараховано 160 годин за середнім (в тому числі 4 години прогулу 20 листопада). Вже при звірці 01 грудня ця помилка цехом була виявлена та подана на зняття ОУЗП (копії розрахункових листів за грудень це підтверджують). Зарплата за час прогулу була затримана та на рахунок ОСОБА_1 не перераховувалась. (а.с.29-30)

Згідно із доповідною майстра ділянки ОСОБА_19 на імя начальника теплосилового цеху ОСОБА_2, останній довів до відома ОСОБА_2 про те, що 20.11.2014 року ОСОБА_1, таб.№58104 був відсутній на робочому місці з 07-00 години до 11-00 години за невстановленою причиною та просив прийняти міри. (а.с.31)

Відповідно акту по теплосиловому цеху від 20.11.2014 року , складеному інженером по ОиНТ ведучим ОСОБА_21 сумісно із в.о. заступника начальника за інжинірингу Булгаковим, майстром ділянки спецтехніки ОСОБА_19, в.о. механіка цеха Коротковим було обстежено робоче місце водія автотранспортних засобів (автовишки) ОСОБА_1, в результаті чого виявлена відсутність водія ОСОБА_1 20.11.2014 року з 07-00 години до 11-00 години на своєму робочому місці на території ділянки спецтехніки. (а.с.32)

Відповідно до пояснень ОСОБА_1 на імя начальника ТСЦ ОСОБА_2 від 21.11.2014 року, позивач власноруч написав пояснення згідно із якими вказав, що 20.11.2014 року він прибув на роботу близько 06 години 50 хвилин, однак трішки пізніше за непередбаченими сімейними обставинами йому терміново необхідно було покинути територію комбінату. Він вирішив написати заяву на один день відпустки без збереження заробітної плати, узгодив в телефонному режимі з майстром спецтехніки ОСОБА_19, який запропонував йому написати заяву та залишити її на його робочому столі, оскільки він поспішав на оперативну нараду. ОСОБА_19 був не проти цього та пообіцяв підписати його заяву, коли повернеться до кабінету після наради і до оформити заяву у начальника цеха. Після цього, покинувши комбінат, він направився в район пр..Карпова (Донецька траса), а після цього на автомобілі поїхав в район кладовища в с.Мирний. Після вїзду на територію близько 08 години 20 хвилин його автомобіль заблокував інший автомобіль «Шевроле Лачетті», з якого вийшли двоє невідомих йому осіб, один з яких представився робітником кримінального розшуку, предявивши посвідчення. Вони наказали йому вийти із автомобіля для догляду автомобіля. Пізніше, хвилин через 10 йому на мобільний телефон подзвонив майстер ОСОБА_19 та сказав, що йому негайно потрібно повернутися до цеху, оскільки начальник цеху не підписав його заяви про надання відпустки без збереження заробітної плати. Однак на даний час він фізично не міг повернутися на роботу, оскільки його автомобіль продовжував бути заблокованим, про що він повідомив ОСОБА_19 Приблизно о 10 годині 40 хвилин йому звільнили проїзд, оскільки приїхав його начальник цеха та підтвердив, що він звичайний робітник підрозділу ТСЦ. Він наказав йому негайно їхати на роботу. До цеху він прибув приблизно об 11-00 годині та приступив до роботи. (а.с.33)

Згідно із поясненнями ОСОБА_1 на імя директора по безпеці ПАТ «ММК імені ОСОБА_2» ОСОБА_22 від 20.11.2014 року останній по суті заданих питань вказав, що працює у ПАТ «ММК імені ОСОБА_2» з 1995 року, в ТСЦ з 1997 року на посаді машиніста автовишки за автомобілем ЗИЛ державний номер 3442. В його посадові обовязки входить керування установкою автовишки. Роботи виконуються згідно із завданням механіка. 20.11.2014 року о 06 годині 50 хвилин він прибув в цех для того, щоб написати заяву про надання відпустки тривалістю один день без збереження заробітної плати. Заяву підписав майстер ОСОБА_19 та він попросив його підписати заяву у начальника цеха, після чого покинув комбінат через КПП-3, сів в автомобіль «Фольксваген» та направився на зустріч із знайомим в район магазину «Світлана». Близько 08-00 години він направився до ЦРБ через с.Мирний, по дорозі він зупинився біля посадки «за нуждою» , після чого сів в автомобіль та вирішив розвернутись, але в цей час йому перегородив дорогу автомобіль «Шевроле Лачетті», з якого вийшли двоє людей та один з них предявив посвідчення робітника кримінального розшуку . Вони попросили пояснити його про те, що він робить на кладовищі в районі с.Мирний, на що він пояснив, що справляв свою нужду. Це сталося близько 08-00 години та продовжувалось до близько 11-00 години, після чого вони його відпустили та він поїхав на ділянку ТСЦ за вказівкою майстра ОСОБА_19, який зателефонував йому близько 09-00 години. Пояснення написані власноруч без застосування мір фізичного та морального сприяння (а.с.34)

Відповідно до пояснень ОСОБА_1 директору по безпеці ПАТ «ММК імені ОСОБА_2» від 20.11.2014 року останній пояснив, що 20.11.2014 року о 06 годині 50 хвилин він прибув на робоче місце та написав заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати, яку підписав у майстра ОСОБА_19, віддав секретарю на підпис начальника цеха, оскільки він був на нараді та на прохання керівництва цеха поїхав в ЦРБ забрати вимогу, яку днем раніше віддав на підпис інженеру ЦРБ Трубнікову. По дорозі до ЦРБ він заїхав в магазин «Світлана», розташований по пр..Карпова, після чого направився до ЦРБ (2 ворота). Після виїзду із магазина йому різко захотілося сходити по нужді. Оскільки туалету в даному районі немає, він знайшов місце в лісосмузі в районі жіночої колонії. Після цього він сів в автомобіль та збирався зробити маневр розвороту, однак в цей момент йому перегородив дорогу інший автомобіль «Шевроле Лачетті» та з нього вийшли двоє осіб, один з них представився співробітником кримінального розшуку. Вони наказали йому відкрити двері його автомобіля для перевірки. Після чого задали йому питання з приводу того, чи маються в них колюче-ріжучі предмети , однак нічого протизаконного в його автомобілі вони не знайшли, проте вони не дали йому виїзду з лісосмуги та протримали його приблизно з 08 години 20 хвилин до 10 години 40 хвилин. (а.с. 96)

В матеріалах справи маються пояснення водія ТСЦ ПАТ «ММК імені ОСОБА_2» ОСОБА_11 від 20.11.2014 року відповідно до яких він вказав, що працює у ПАТ «ММК імені ОСОБА_2» з 1997 року, в його посадові обовязки входить перевезення пилу мартенівського цеху, обстеження та ремонт автомобіля, ведення путьового листа, виконання завдань керівництва цеха. 20.11.2014 року він прибув в цех о 07-00 годині, зайшов в бокс ТСЦ, де стояв його робочий автомобіль Камаз 43118, державний номер НОМЕР_2 призначений для перевезення пилу та цементу та перевірив його технічний стан. Після цього він направився до механіка ОСОБА_19, де отримав завдання поїхати до АК №4 та взяти путьовий лист. Технічний стан автомобіля, на якому він працював механік не перевіряв. Після цього він направився до боксу, завів вищевказаний автомобіль та направився в сторону 20 КПП, де пройшов догляд робітником охоронного холдингу та виїхав за територію комбінату і направився до АК №4. Отримавши путьовий лист, він направився в сторону сел..Мирний, виїхав від хладокомбінату на кладовище, де підїхав до бочки ємністю 200 л. та почав зливати паливо з масляного баку автомобіля Камаз 43118, державний номер НОМЕР_2 за допомогою заздалегідь підготовленого ним шлангу та схованого за кабіною робочого автомобіля. Зливши близько 50 літрів палива, він був затриманий робітниками Управління безпеки ПАТ «ММК імені ОСОБА_2». Дизельне паливо, яке ним було злито у кількості 50 літрів та паливо, яке він не встиг злити з масляного баку автомобіля він злив 20.11.2014 року о 07-00 годині з баку трактора Кіровець за допомогою шланга та відра, який знаходиться в боксі №12, розташованого на території ТСЦ. На цьому тракторі повинен був працювати тракторист ОСОБА_4, який не знав, про те, що він злив паливо з баку. 20.11.2014 року він дзвонив на мобільний телефон водію ТСЦ ОСОБА_1 близько 08-00 години та просив перевезти бочку ємністю 200 л. на кладовище, розташоване в с.Мирний для злиття дизельного палива. Дизельне паливо він планував злити у заздалегідь підготовлену бочку ОСОБА_1 для використання в особистих цілях. Під час його затримання ОСОБА_1 знаходився на території кладовища. Бочку він провіз на власному автомобілі «Фольксваген Транспортер» державний номер НОМЕР_1. Раніше дизельне паливо з території комбінату він не вивозив. (а.с. 35)

Згідно із заявою директора по персоналу та соціальним питанням ОСОБА_20, останній просить Профспілковий комітет теплосилового цеха надати згоду на звільнення ОСОБА_1, таб.№ 58104 за ст.40 п.4 КЗпП України за скоєний прогул (відсутність на робочому місці більше трьох годин) 20.11.2014 року. (а.с.36)

В матеріалах справи мається запрошення голови цехового комітету ОСОБА_23, відповідно до якого ОСОБА_1 запрошують на засідання цехового комітету теплосилового цеха, яке відбудеться 03 грудня 2014 року о 07 годині 30 хвилин в червоному кутку ТСЦ з питання звільнення за ст.40 п.4 КЗпП України. (а.с. 37)

Згідно із заявою ОСОБА_1 від 28.11.2014 року останній просить розглянути питання про його звільнення за його відсутністю. (а.с.38)

Із матеріалів справи вбачається , що 03.12.2014 року було проведено засідання профспілкового комітету теплосилового цеху у присутності позивача, про що складений протокол за № 15. На даному засіданні позивач пояснив, що 20.11.2014 року йому терміново слід було поїхати додому. Оскільки його дружині було погано, він в телефонному режимі попросив свого майстра ОСОБА_19 дооформити написану ним заяву на надання відпустки без збереження заробітної плати, а пізніше він дізнався, що начальник цеха відмовився підписувати його заяву. За результатами розгляду вказаного подання було прийняте рішення дати згоду на звільнення позивача ОСОБА_1 за п.4 ст. 40 КЗпП України за скоєний ним прогул (відсутність на робочому місці більше трьох годин) без поважної причини 20.11.2014 року. (а.с.39-41)

В матеріалах справи мається повідомлення Управління безпеки і контролю ПАТ «ММК імені ОСОБА_2», відповідно до якого начальника ТСЦ оповістили про те, що в ході перевірки планових заходів націлених на запобігання фактов викрадення з території ПАТ «ММК імені ОСОБА_2» робітниками УБіК 20.11.2014 року о 08 годині 30 хвилин на території кладовища в с.Мирний, розташованого по вул..Новосибірській був задокументований факт викрадення ГСМ робітниками ТСЦ. При зливі викраденого палива з території ММКІ дизельного палива з масляного баку автомобіля Камаз державний номер НОМЕР_2, належного ТСЦ ММКІ в підготовлену ємність робітниками ОВС були затримані водії ТСЦ ОСОБА_11 та ОСОБА_1 на особистому автомобілі «Фольксваген Транспортер» державний номер НОМЕР_1. В ході проведеної перевірки було встановлено, що ОСОБА_1 покинув своє робоче місце, розташоване на території ділянки механізації ТСЦ, о 08-00 годині на своєму власному автомобілі привіз на територію кладовища порожню ємність обємом 200 л. та резиновий шланг. О 08 годині 35 хвилин на територію кладовища до порожньої ємності підїхав автомобіль Камаз державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_11, де останній приступив до переливу палива з баку автомобіля в порожню ємність. В момент затримання ОСОБА_11 та ОСОБА_1 намагалися сховатися з місця скоєння правопорушення, однак були затримані робітниками кримінального розшуку ОСОБА_8 ОСОБА_1 при встановленні дійсних причин знаходження на території кладовища, а також причетність до викрадення дизельного палива не проявляв щирості та будь-яким способом намагався ввести в оману робітників УБіК та ОВС. ОСОБА_11 при встановленні факту викрадення свою вину визнав в повному обсязі та був доставлений до міліції. (а.с.46-47)

Згідно із відповіддю начальника ТСЦ ОСОБА_2 від 02.03.2015 року колишньому робітнику ТСЦ ОСОБА_1 20.11.2014 року відпустка без збереження заробітної плати не надавалась. (а.с.48)

Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого №728 ОСОБА_1 з 04.12.2014 року по 12.12.2014 року знаходився на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні Міської лікарні №1 з діагнозом гострий бронхіт.

Вироком Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 29.01.2015 року колишнього працівника теплосилового цеху ПАТ «ММК імені ОСОБА_2» ОСОБА_11 було засуджено за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, яке виразилось у таємному викраденні дизельного палива в загальному обсязі 160 літрів, яке належить ПАТ «ММК імені ОСОБА_2» та призначено покарання у вигляді штрафу в сумі 850 грн.

Відповідно до доповідної майстра ділянки механізації від 04.09.2007 року останній довів до відома начальника ТСЦ про те, що 03.09.2007 року водій автовишки ОСОБА_1 не вийшов на роботу без поважної причини. (а.с. 95)

В матеріалах справи мається пояснення ОСОБА_1 від 04.09.2007 року, відповідно до якого останній не вийшов на роботу 03.09.2007 року через незадовільний стан здоровя. (а.с. 95)

Згідно із наказом №58-ку від 19.09.2007 року про накладення дисциплінарних стягнень на осіб, які скоїли порушення трудової та виробничої дисципліни на водія автомобіля (автовишка) теплосилового цеху ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни, яке виразилось у скоєнні прогулів без поважної причини 03.09.2007 року було накладено стягнення у вигляді оголошення догани, позбавлення премії за забезпечення рентабельного виробництва за вересень 2007 року. (а.с. 83-86)

Відповідно до пояснень ОСОБА_1 від 19.08.2009 року на імя Голови правління генерального директора ВАТ «ММК імені ОСОБА_2» ОСОБА_24 останній пояснив, що на комбінаті він працює з 1995 року, на посаді водія з 1997 року. В його обовязки входить керування автовишкою, а також утримання її у справному стані. Графік роботи по 12 годин 2 дні та 2 дні вихідних. 17.08.2009 року він знаходився на зміні. Після зміни приблизно о 19-30 годині він злив із свого автомобіля НОМЕР_3 дизельне паливо у кількості приблизно 90 літрів в пластмасові каністри ємкістю по 20 літрів кожна та заніс їх у його бокс, який знаходиться на території ТСЦ. 19.08.2009 року в свій вихідний день він заїхав на своєму власному автомобілі Фольксваген державний номер НОМЕР_4 для здійснення заправки в свій автомобіль. Приблизно о 15-30 годині під час заправки заздалегідь приготовленого палива був затриманий робітниками Відділу економічної безпеки. Вину свою визнав. (а.с. 126)

Відповідно до службової записки начальника відділу економічної безпеки ВАТ «ММК імені ОСОБА_2» від 19.05.2009 року відділом економічної безпеки в ході проведення профілактичних заходів по виявленню та запобіганню фактів викрадення ТАМ з цехів комбінату було встановлено, що водій ТСЦ ОСОБА_1, використовуючи свій власний автомобіль Фольксваген Транспортер державний номер НОМЕР_5 білого кольору, систематично здійснював вивіз з території вищевказаного цеха дизельне паливо. 19.08.2009 року о 15-20 годині ОСОБА_1 в свій неробочий час (вихідний день) прибув на територію цеха, де в закритому боксі здійснював заправку власного автомобіля заздалегідь підготовленим дизельним паливом у кількості 90 літрів, яке було злито ним з паливного баку автомобіля ЗІЛ державний номер 4244ЯНС, який знаходився на балансі ТСЦ. ОСОБА_1 свою вину визнав в повній мірі та виявив бажання звільнитися з комбінату. (а.с. 125)

За заявою ОСОБА_1 від 20.08.2009 року останній просив не реєструвати та не розглядати написану ним заяву про звільнення за власним бажанням з комбінату імені ОСОБА_2 . (а.с.122)

Згідно із журналом ПАТ «ММК імені ОСОБА_2» форми ОК-24 вбачається, що 19.12.2014 року ОСОБА_1 отримав трудову книжку, про що власноруч розписався. (а.с.97-98)

За виробничою характеристикою, наданою ПАТ «ММК імені ОСОБА_2» ОСОБА_1, таб.№58104 пропрацював в теплосиловому цеху ПАТ «ММК імені ОСОБА_2» з 1996 року по 2014 рік водієм автотранспортних засобів (автовишки). До виконання своїх професійних обовязків відносився задовільно. В суспільному житті цеха участі не приймав, з колегами по роботі тримався на відстані, в роботі ініціативи не проявляв. У вересні 2007 року була оголошена догана з позбавленням 100% премії за прогул згідно наказу №58-ку від 19.09.2007 року, в грудні 2014 року звільнений з комбінату за ст.40 п.4 КЗпП України. (а.с.112)

Згідно із довідкою по теплосиловому цеху від 26.06.2015 року , з 02.09.2014 року по 19.12.2014 року робітник теплосилового цеху ОСОБА_1 був переведений з графіка робіт 301 на 11 графік робіт (птидневка, з 07-00 години до 15-30 години) для підготовки автомобіля до проходження експертного обстеження, та в цей період його графік робіт не змінювався. (а.с.119)

За довідкою №1/113370 ПАТ «ММК імені ОСОБА_2» середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 218,32 грн., середньомісячна заробітна плата 4708,30 грн. (а.с.120)

В матеріалах справи мається лист прокуратури Іллічівського району м.Маріуполя від 23.12.2014 року адресований ОСОБА_1 згідно з яким на його звернення від 04.12.2014 року (а.с.16) щодо незаконних дій з боку працівника ОСОБА_8 було розглянуто та з метою встановлення факту порушення вимог КПК України під час здійснення огляду автомобіля, начальнику ОСОБА_8 спрямована вимога в порядку ст.ст. 8,30 Закону України «Про прокуратуру» для проведення службового розслідування. В разі підтвердження факту порушення процесуального законодавства, винних осіб буде притягнуто до дисциплінарної відповідальності (а.с.14).

Відповідно до листа прокуратури Іллічівського району м.Маріуполя від 22.01.2015 року, адресованого ОСОБА_1 в доповнення відповіді на звернення від 23.12.2014 року, 14.01.2015 року з ОСОБА_8 ММУ до прокуратури району надійшли матеріали за результатами службового розслідування, згідно яких встановлено, що особа, яка 20.11.2014 року представилась йому робітником міліції є старший оперуповноважений СКР ОСОБА_8 ММУ майор міліції ОСОБА_7. Факт проведення огляду автомобіля та утримування ОСОБА_1 протягом 2 годин не підтвердився (а.с. 15).

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що позивач є її чоловіком. В ніч з 19.11.2014 року на 20.11.2014 року вона ночувала у своєї рідної сестри ОСОБА_10 по вул..Волочаєвській, 8-а в м.Маріуполі. Вранці близько 06-00 години вона прокинулась від головного болю, в неї паморочилось в голові та пішла з носа кров. Вона покликала свою сестру, але вона знаходилась на оптовому ринку, телефон сестра залишила вдома. Вона подзвонила до швидкої о 06-30 годині, в телефонному режимі в неї дізнались про симптоми та відповіли, що на такі виклики швидка не виїжджає. Приблизно о 06 годині 40 хвилин подзвонила чоловікові та попросила щоб він приїхав. ОСОБА_1 сказав, що після того як він приїде на роботу зможе прийняти рішення. О 08 годині 15 хвилин чоловік приїхав до неї та повідомив, що написав заяву на роботі про відпустку без збереження заробітної плати за сімейними обставинами. Вона з аптечки чоловіка взяла перекис, вату та валідол. З чоловіком їхати не захотіла, оскільки не могла лишити будинок сестри без нагляду. В цей момент до них підійшов сусід сестри ОСОБА_5, в якого сестра раніше знімала кімнату та попросив його підвезти до треста, на що її чоловік погодився. В подальшому їй подзвонив чоловік та повідомив, що його затримали, перегородивши автомобілем дорогу. Чоловік приїхав додому о 17-00 годині. Її чоловік був впевнений в тому, що поїхав з роботи не самовільно, а за заявою, яку він написав . Ввечері , після того як ОСОБА_1 повернувся додому, він їй усе розповів про те, як його утримували працівники міліції. 01.12.2014 року ОСОБА_1 повідомив їй, що його будуть звільняти з роботи, а 19.12.2014 року його звільнили. В грудні 2014 року її чоловік тиждень лежав у лікарні Іллічівського району №1 з бронхітом, а в подальшому вона його лікувала сама. В її чоловіка з 19.12.2014 року та до середини лютого 2015 року була депресія, він не виходив з кімнати, ні з ким не хотів спілкуватись.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що він знайомий з ОСОБА_1 та його дружиною на протязі двох років. Їх познайомила сестра ОСОБА_1. 20.11.2014 року йому необхідно було їхати на роботу у ПрАТ «Азовелектросталь» та привезти ключі, оскільки йому зателефонував майстер. На початку девятої ранку він вийшов з будинку, на вулиці побачив ОСОБА_1 та попросив підвезти його, оскільки дізнався , що він їде на 23 МКР, на що останній погодився. Він сів до нього в машину та вони поїхали до ПрАТ «Азовелектросталь». ОСОБА_1 розповів, що він приїхав до дружини, оскільки їй стало погано. Він попросив їхати через с.Мирний, а не через місто. Проїхавши жіночу колонію, ОСОБА_1 сказав, що йому стало погано і йому треба за нуждою, в звязку з чим, він висадив його, а сам поїхав до лісосмуги. Це була 08 година 10 хвилин. Поки вони їхали від будинку ОСОБА_10 до жіночої колонії пройшло не більше 15 хвилин. В цей момент до ОСОБА_1 підїхали два автомобіля , один з них був «Лачетті» . Більше в той день він ОСОБА_1 не бачив. Біля жіночої колонії він знаходився до 09-00 години.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він працює майстром в теплосиловому цеху ПАТ «ММК імені ОСОБА_2» з квітня 2014 року та він знає позивача, оскільки разом із ним працювали в одному цеху. ОСОБА_1 працював водієм. Відносини між ними були робочі. З квітня 2014 року ОСОБА_1 мав пятиденний робочий тиждень, восьмигодинний робочий день з 07-00 години до 15 години 30 хвилин, перерва з 09 години 30 хвилин до 10 години 00 хвилин. Йому невідомо, чи ознайомлювався позивач із графіком свого робочого дня, оскільки при встановлення графіку робочого часу видається розпорядження. Позивач перебував у його безпосередньому підпорядкуванні. Він веде табель обліку робочого часу та контролює коли працівник прийшов на роботу, коли пішов, знаходиться на роботі, чи відсутній за хворобою, тощо. Він підписує табель обліку робочого часу та здає до БОТ. З квітня 2014 року по грудень 2014 року ОСОБА_1 не працював на машині-автовишці , оскільки автовишка знаходилась в ремонті, а робив інші завдання. За цей період його роботи ніяких зауважень він не мав до нього. 20.11.2014 року ОСОБА_1 подзвонив йому о 07-00 годині та повідомив, що йому терміново треба піти, однак причину не назвав. Він повідомив позивача про необхідність написання заяви про надання відпустки без збереження заробітної плати з підписом начальника цеха. Спочатку заяву він підписує, а потім начальник цеха. Після оперативки в районі 08-00 години в нього в кабінеті лежала заява ОСОБА_1 про надання йому одного дня відпустки без збереження заробітної плати. Він завізирував заяву та написав, що не заперечує, оскільки в цей день позивач не був сильно потрібен по роботі. Він віддав приблизно о 08 годині 30 хвилин заяву трактористу ОСОБА_25, щоб той передав секретарю начальника цеха на підпис. За правилами цю заяву повинен був нести ОСОБА_1 на підпис начальнику цеха. Приблизно о 09-00 годині йому подзвонила секретар та повідомила, що начальник цеха не підписав заяву ОСОБА_1, оскільки сам ОСОБА_1 повинен був принести вказану заяву та підписати у начальника. О 09-00 годині він подзвонив ОСОБА_1 та повідомив, що начальник цеха не підписав його заяву та йому необхідно повернутися на робоче місце, на що останній відповів про те, що він не може повернутись, оскільки його не випускають, однак причини не уточнив. Коли він об 11-00 годині побачив його в цеху в робочій формі та запитав про те, чого його не було на роботі, ОСОБА_1 розповів, що його затримали працівники міліції та служби безпеки комбінату. Причини з яких його затримали позивач не назвав. Більше в той день він з ОСОБА_1 відносин не мав, щодо ОСОБА_1 з начальником цеха не розмовляв, казав лише, що він просить 1 день відпустки за власний рахунок, написав заяву та він її підписав. Начальник цеха не пояснював причини з яких він не надав відпустку ОСОБА_1 Йому відомо, що в звязку з намаганням викрадення палива начальника цеха викликали на кладовище біля жіночої колонії в с.Мирний. 20.11.2014 року була комісія та складений акт відносно ОСОБА_1 щодо його відсутності на робочому місці з 07 години до 11 години. Даний акт складався ще до того, як ОСОБА_1 повернувся на роботу. До нього в кабінет прийшла комісія та попросила показати ОСОБА_1 на робочому місці та він подзвонив ОСОБА_1 та попросив його повернутися на роботу. Все , що було написано в акті повністю відповідає дійсності. Він також писав доповідну записку та передав її начальнику цеха. Заяву на відпустку, яку писав ОСОБА_1 йому повернув тракторист ОСОБА_25 та він її зімяв і викинув в урну, а також про це повідомив ОСОБА_1 Крім того, позивач в його кабінеті писав пояснення на імя начальника цеха з причин його відсутності на робочому місці, яке передав в БОТ. Про хворобу дружини ОСОБА_1 нічого не казав та не писав. 20.11.2014 року позивач закінчив свою роботу о 15 годині 30 хвилин, тобто був присутній на роботі з 11-00 години до 15 години 30 хвилин та в табель був занесений робочий час 4 години .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 пояснив, що з 2002 року працює трактористом в теплосиловому цеху ПАТ «ММК імені ОСОБА_2» на ділянці механізації. ОСОБА_1 він знає по роботі. 20.11.2014 року він прийшов на роботу о 06 годині 30 хвилин, а приблизно о 06 годині 55 хвилин на роботу прийшов ОСОБА_1, переодягнувся в робочий одяг та десь пішов. О 07 годині 55 хвилин закінчилася оперативка та майстер сказав, щоб він відніс секретарю начальника цеха заяву ОСОБА_1 Заява ОСОБА_1 була завізирована майстром цеха ОСОБА_4. О 08 годині 45 хвилин йому зателефонував майстер ОСОБА_4 та сказав, щоб він забрав заяву ОСОБА_1 у секретаря, що він і зробив. ОСОБА_1 в цей день він також бачив на роботі о 12-00 годині, він знаходився у робочому одязі. Коли уходив з роботи ОСОБА_1 не бачив. Йому невідомо з якої причини ОСОБА_1 не було на роботі 20.11.2015 року, з цього питання вони з ним не розмовляли. В січні 2015 року він телефонував ОСОБА_1, однак той на дзвінки не відповідав. Він приходив до нього додому, однак з ним ОСОБА_1 не розмовляв , оскільки був у стані депресії та з ліжка не вставав.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 пояснив, що працює слюсарем-ремонтником в теплосиловому цеху ПАТ «ММК імені ОСОБА_2» та знає ОСОБА_1 з 2012 року, який на даний час не працює на комбінаті, оскільки його звільнено з роботи. ОСОБА_1 він може охарактеризувати з позитивної сторони, як адекватну та відповідальну людину. 20.11.2014 року він йшов на ділянку з оперативки приблизно о 07 годині 50 хвилин та побачив ОСОБА_1, який був вдягнений в повсякденний одяг. Він запитав в нього про те, що сталося, на що ОСОБА_1 махнув рукою та пішов у бік третіх прохідних воріт . В подальшому він дізнався, що ОСОБА_1 звільнили з комбінату за те, що він був відсутній на робочому місці більше трьох годин. В середині січня 2015 року він приїздив до нього додому, ОСОБА_1 був дуже засмучений, лежав на ліжку в депресії та не хотів ні з ким розмовляти.

Таким чином , проаналізував зібрані по справі докази , суд вважає , що позовні вимоги ОСОБА_1В . про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на правову допомогу не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Так, згідно з наказом ПАТ «ММК ЇМ. ІЛЛІЧА» за № 70-к від 19.12.14 року за порушення трудової дисципліни, у зв'язку із здійсненням прогулу без поважних причин / відсутність на роботі більше 3 годин / 20.11.2014 року, ОСОБА_1 за згодою профспілкового комітету було звільнено з роботи на підставі ст. 40 п.4 КЗпП України та згідно виписки з даного наказу «Про накладення дисциплінарних стягнень» , ОСОБА_1 був ознайомлений з даним наказом в той же день 19.12.2014 р., про що свідчить його підпис та пояснення про те , що з наказом не згоден , та буде оскаржувати його до суду.

Суд вважає, що посилання позивача ОСОБА_1 на те, що він не скоював прогулу, оскільки був відсутній на роботі 20 листопада 2014 року з поважних причин, у зв'язку з сімейними обставинами та отримав на це письмову згоду свого безпосереднього керівника - механіка ОСОБА_4 є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Так, згідно акту складеному посадовими особами теплосилового цеху, копія якого мається в матеріалах справи, ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці на території ділянки спецтехніки 20 листопада 2014 року з 7 до 11 години. (а.с.32)

Відсутність позивача на робочому місці саме в цей день і ці години підтверджується і особистими поясненнями ОСОБА_1 , які він власноруч писав на ім'я директора по безпеці ОСОБА_16 від 20.11.15 р. - два пояснення - а.с.34 та а.с. 96 та поясненнями начальнику теплосилового цеху ОСОБА_2 від 21.11.14 р. - одне пояснення - а.с. 33. , копії яких маються в матеріалах справи . В судовому засіданні були досліджені дані пояснення ОСОБА_1 та як вбачається із даних пояснень , то в жодному з них ОСОБА_1 не писав про хворобу своєї дружини , що суперечить його особистим поясненням, які він надав у судовому засіданні. Крім того, факт відсутності ОСОБА_17 на робочому місці 20.11.14 року саме з 7 до 11 години також підтверджується поясненнями водія ОСОБА_11, наданими ним на імя директора по безпеці; доповідними записками в.о. начальника Управління безпеки та контролю комбінату ОСОБА_18 та майстра ділянки спецтехніки ОСОБА_19; протоколом засідання профспілкового комітету теплосилового цеху , які маються в матеріалах справи та які були досліджені в судовому засіданні.

Посилання позивача, на те, що він не скоював прогулу оскільки був відсутній на роботі 20 листопада 2014 року з поважних причин, у зв'язку з сімейними обставинами, суд до уваги не приймає тому, що вони спростовуються наведеними вище доказами. Крім того, з пояснень позивача вбачається, що 20.11.2014 року о 6.40 годині йому зателефонувала дружина, якій стало зле, у неї підвищився тиск, о 07 годині він був на роботі, а потім залишив робоче місце та поїхав до дружини ОСОБА_3, яка на той час перебувала у гостях - своєї рідної сестри ОСОБА_15 в селищі Волонтерівка. В судовому засіданні достовірно встановлено, що, незважаючи на те, що позивач посилається на необхідність забезпечення дружини ліками, ніяких лік він для неї не придбав, а дав їй автомобільну аптечку, де був валідол, машину «швидкої допомоги» дружина пояснила, що викликала, але та не приїхала. Які саме потрібні були ліки позивач пояснити не зміг і до дому не поїхав, а замість цього на прохання сусіда ОСОБА_5 підвозив його до проспекту Карпова та дані обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено , що позивач залишивши своє робоче місце для надання дружині допомоги, такої допомоги їй так і не надав.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 84 КЗпП України за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про відпустки» за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

Таким чином , як вбачається з вимог даного закону, питання про надання відпустки без збереження заробітної плати вирішується власником або уповноваженим на те органом.

Так в судовому засіданні встановлено , що питання про надання відпустки без збереження заробітної плати на ПАТ «ММК ЇМ. ІЛЛІЧА» вирішується начальниками цехів і підрозділів (а.с. 100-111). та для вирішення цього питання складається заява за формою ЗР-1, як це передбачене Стандартом підприємства 227-01.16:2009 «ОСОБА_5 і тривалість відпусток. Порядок надання, документального оформлення та обліку всіх видів відпусток на комбінаті». Заява подається на ім'я начальника цеху/відділу і розпорядженням начальника цеху або відділу дається згода або відмова в наданні відпустки без збереження заробітної плати з вказівкою на яку кількість днів і з якого часу.

В судовому засіданні сам позивач не заперечував ті обставини , що питання щодо надання відпустки він ні з ким , крім майстра ділянки спецтехніки ОСОБА_19 не узгоджував, чим порушив встановлений на комбінаті порядок надання відпусток. Посилання позивача на те, що такий порядок надання відпусток без збереження заробітної плати через майстра ОСОБА_19 було заведено за місцем роботи, а тому він вважає , що його звільнено незаконно, суд вважає , що є неспроможними оскільки суперечать положенням закону.

Так , судом встановлено , що згода власника на надання відпустки без збереження заробітної плати позивачем отримана не була та позивач не надав до суду доказів того, що за сімейними обставинами, або з інших причин, він потребував 20 листопада 2014 року такої відпустки.

Також позивачем не надано доказів того , що його 20 листопада 2014 року незаконно тривалий час затримували та перешкоджали йому повернутися на роботу, на своє робоче місце, такі обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні : в матеріалах справи мається лист прокуратури Іллічівського району м.Маріуполя від 23.12.2014 року адресований ОСОБА_1 згідно з яким на його звернення від 04.12.2014 року (а.с.16) щодо незаконних дій з боку працівника ОСОБА_8 було розглянуто та з метою встановлення факту порушення вимог КПК України під час здійснення огляду автомобіля, начальнику ОСОБА_8 спрямована вимога в порядку ст.ст. 8,30 Закону України «Про прокуратуру» для проведення службового розслідування. В разі підтвердження факту порушення процесуального законодавства, винних осіб буде притягнуто до дисциплінарної відповідальності (а.с.14) та відповідно до листа прокуратури Іллічівського району м.Маріуполя від 22.01.2015 року, адресованого ОСОБА_1 в доповнення відповіді на звернення від 23.12.2014 року, 14.01.2015 року з ОСОБА_8 ММУ до прокуратури району надійшли матеріали за результатами службового розслідування, згідно яких встановлено, що особа, яка 20.11.2014 року представилась йому робітником міліції є старший оперуповноважений СКР ОСОБА_8 ММУ майор міліції ОСОБА_7. Факт проведення огляду автомобіля та утримування ОСОБА_1 протягом 2 годин не підтвердився (а.с. 15).

Таким чином в судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці на території ділянки спецтехніки 20 листопада 2014 року з 7 до 11 години без поважних причин , що підтверджується вищевикладеними доказами .

Із матеріалів справи також вбачається , що до профспілкового комітету теплосилового цеху, де на той час працював позивач, було спрямовано подання за підписом директору з персоналу та соціальним питанням ОСОБА_20 з проханням дати згоду на звільнення ОСОБА_1 за скоєний прогул 20.11.2014 року, яке біло розглянуте на засіданні профспілкового комітету теплосилового цеху у присутності позивача 03.12.2014 року, про що складений протокол за № 15. (а.с. 36, 37, 39, 40, 41). ОСОБА_9 обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не заперечувались самим позивачем.

Як вбачається із матеріалів справи , за результатами розгляду вказаного подання було прийняте рішення дати згоду на звільнення позивача ОСОБА_1 за п.4 ст. 40 КЗпП України. Таким чином, суд вважає , що відповідачем у повному обсязі була дотримана процедура застосування заходів дисциплінарного стягнення та звільнення з ініціативи власника.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Судом встановлено , що згідно з вимогами ст. 149 КЗпП України ще до застосування до позивача дисциплінарного стягнення від ОСОБА_1 були відібрані письмові пояснення , в яких він вказав, що прибув на роботу близько о 6.50 год., а трохи пізніше пішов з роботи за сімейними обставинами та повернувся близько 11.00 год. 20 листопада 2014 року, а також написав заяву на відпустку без збереження заробітної плати, яку вважав достатньою для залишення робочого місця (а.с. 33).

Посилання же позивача на те, що відповідач міг застосувати до нього інше дисциплінарне стягнення, оскільки раніше він не допускав порушень трудового законодавства є безпідставними, оскільки відповідач мав право звільнити позивача за одноразове здійснення прогулу. Вирішуючи питання про відповідність накладеного стягнення за порушення трудової дисципліни, необхідно виходити з того, що питання про доцільність накладення того або іншого стягнення надане власнику або уповноваженому на те органу.

Таким чином, власником ПАТ «ММК імені ОСОБА_18» у повному обсязі була дотримана процедура застосування заходів дисциплінарного стягнення та звільнення з ініціативи власника.

Посилання позивача на те, що відповідач міг застосувати до нього інше дисциплінарне стягнення, оскільки раніше він не допускав порушень трудового законодавства є безпідставними, оскільки відповідач мав право звільнити позивача за одноразове здійснення прогулу. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що позивач мав догану та позбавлення 100% премії за забезпечення рентабельного виробництва за вересень 2007 року в звязку з прогулом 03.09.2007 року без поважних причин (а.с.83-86, 95).

Відповідно до ст. 10 , 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін , кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Тому , розглядаючи цивільну справу , суд у відповідності зі ст.. 10, 11 ЦПК України виходив з принципу змагальності й рівності сторін у поданні доказів , а також розглядав спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі представлених ними доказів.

У відповідності з положеннями ст..60 , ч.3 ст.61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень . Докази подаються сторонами та іншими особами , які беруть участь у справі ,доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ч.2 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач був присутній на засіданні профспілкового комітету теплосилового цеху, йому було відомо про прийняте рішення щодо його звільнення на підставі ст.40 п.4 КЗпП України, трудову книжку він отримав у день свого звільнення 19.12.2014 року. Посилання позивача на те, що він пропустив строк звернення до суду із даною позовною заявою внаслідок перенесеного від незаконного звільнення стресу, депресії , хвороби , не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та позивачем не доведені.

Таким чином , суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_18 про поновлення строку звернення до суду, визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу .

При таких обставинах , суд вважає, що у вимогах позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди у порядку передбаченому ст..237-1 КЗпП України слід також відмовити з наступних підстав.

Згідно ст..237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати моральних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст..237-1 КЗпП України, моральна шкода стягується при певних умовах, якщо порушені законні права робітника. Однією з обовязкових умов відшкодування моральної шкоди є вина роботодавця в порушенні трудових прав робітника.

Таким чином, в звязку з тим, що порушень трудових прав позивача за підставами вказаними у позові у судовому засіданні не встановлено, то у вимогах позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди у порядку передбаченому ст..237-1 КЗпП України слід відмовити.

Оскільки суд вважає, шо позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню повністю , то при таких обставинах і вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу також задоволенню не підлягають.

При таких обставинах , суд вважає , що позивач ОСОБА_1 не надав до суду жодних переконливих доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог та пропустив місячний строк звернення до суду з даним позовом, та таким чином, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_18 про поновлення строку звернення до суду, визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на правову допомогу, слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 209, 214, 215 ЦПК України, ст. 267 ЦК України, ст.ст. 40, 43, 84, 149, 233 , 237-1 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, ст. 26 Закону України «Про відпустки» , суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_18 про поновлення строку звернення до суду, визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на правову допомогу відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через ОСОБА_8 райсуд м. Маріуполя.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С. А. Кашицька