Справа № 487/4911/15-ц
Провадження № 2/487/2127/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2015 року

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П.,при секретарі Табунщик К.С., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності та стягнення суми

В С Т А Н О В И В

30.06.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на 1/2 частину невід*ємних поліпшень квартири №105, розташованої за адресою м.Миколаїв, вул. Червоних Майовщиків,29 та стягнення із відповідачки 1/2 частину вартості цих поліпшень.

В позові позивач вказав, що в період проживання із відповідачкою вони придбали спірну квартиру, в якій позивач за період їх спільного проживання провів капітальний ремонт. Так, на ремонт квартири було витрачено ним 66907 грн. Після розірвання шлюбу із відповідачкою , рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 14.05.2015 року за ним було визнано право власності на 1/4 частину спірної квартири. Посилаючись на ту обставину, що в результаті його трудових та грошових затрат істотно збільшилась вартість квартири,з урахуванням положення ст.ст.62,69, 70 СК України, позивач просив визнати за ним право власності на 1/2 частину вартості невід*ємних поліпшень квартири та стягнути на його користь 33453 грн. 50 коп.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та збільшили в частині стягнення суми із відповідачки. А саме, враховуючи висновок судової будівельно-технічної експертизи від 22.10.2015 року просили стягнути із відповідачки 45511 грн.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні, посилаючись на їх необгрунтованість та недоведеність.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Як встановлено судом, з 03.09.2004 року сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку Софію, ІНФОРМАЦІЯ_1.

11.06.2014 року шлюб між ними було розірвано.

11.12.2009 року в період шлюбу сторони придбали квартиру АДРЕСА_1, яку зареєстрували на ОСОБА_3

Відповідно до рішення апеляційного суду Миколаївської області від 14.05.2015 року за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/4 частку вищезазначеної спірної квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.2 ст. 61 СК України об*єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно за винятком виключеного з обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на

володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. ( ч.1 ст. 63 СК України).

Відповідно до ст. 65 ч.1 СК України, дружина , чоловік розпоряджаються майном, що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що ремонтні роботи, які проведені сторонами в період перебування в шлюбних відносинах в належній їм квартирі, а саме за період 2009-2010 роки, проведені в інтересах їх сім*ї та для потреби їх сім*ї, позивач є співвласником спірної квартири і тому ті кошти, які вніс позивач для поліпшення стану квартири та для проведення ремонтних робіт не підлягають поділу між сторонами.Крім того, грошові кошти для ремонту квартири витрачались сторонами в період знаходження сторін в шлюбі, тобто спільні , за спільною згодою та волевиявленням.

Посилання ж позивача на положення ч.1 ст. 62 СК України є недоречним, оскільки між сторонами вже проведено поділ спільного майна, за яким за позивачем визнано право власності на 1/4 частку квартири ,в якій , як вказує позивач проведено невід*ємні поліпшення.

Тому позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

На підставі ст. 88 ЦПК України із позивача підлягає стягненню судовий збір,оскільки при подачі ним позову він сплачений не в повній мірі.

Керуючись ст.ст.10,60, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

В задоволені позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави 575 грн.67 коп. судового збору.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд в порядку, встановленому ст.294 ,ст.295 ЦПК України.

Суддя Павлова Ж.П.