Справа № 465/346/14 Головуючий у 1 інстанції: Мигаль Г.П.
Провадження № 22-ц/783/2532/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Кабаля І.І., Шумської Н.Л.

з участю секретаря Бадівської О.О.

та з участю ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю Радар-03 про визнання відомостей у зверненні недостовірними, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням суду у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Радар-03» відмовлено повністю.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі покликаються на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначають, що звернення ТзОВ «Радар» №62 від 15.09.2011 року до Президента України, Прем»єр-міністра України, Генерального прокурора України, Служби безпеки України суд помилково розглядав лише як «звернення відповідача до правоохоронного органу». Звернення до Президента України та Прем»єр-міністра України не може розглядатися як звернення до правоохоронного органу та підлягає спростуванню у порядку цивільного судочинства. Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

При розгляді апеляційної скарги апелянт доводи такої підтримав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, перевіривши законність та обґрунтованість постановленого по справі рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає таким вимогам.

Виходячи із змісту ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та /або/ членів її сім»ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу вважається недостовірною, якщо особа яка її поширила, не доведе протилежного.

Відповідно до роз»яснень, викладених у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність, якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (далі Постанова № 1).

Матеріалами справи та судом установлено, що позивачі звертаючись до суду із відповідним позовом просили визнати відомості у абзацах 4, 5, 6 звернення №62 від 15.09.2011 року адресовані Президенту України Януковичу В.Ф., Прем»єр - міністру України Азарову М.Я., Генеральному прокурору України, Службі безпеки України недостовірними, а саме, що ОСОБА_2 «використовуючи своє службове становище» здійснив приватизацію земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1; ОСОБА_2 використовуючи «підроблені документи» для приватизації земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1; на плані меж земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 «зник офіс ТзОВ «Радар-3»; ОСОБА_2 для приватизації земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 «подає копію генплану міста не з оригінальними підписами та печатками»; «площа земельної ділянки» за адресою АДРЕСА_1 «становила 334 м.кв.»; «площу земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 «без будь-яких підстав збільшено до 378 кв.м.». Просив відповідача скерувати через Укрпошту цінні листи з описом вкладення до Президента України, Прем»єр-міністра України, Генерального прокурора України, Служби безпеки України спростування та надати через державного виконавця належно завірені копії згаданих листів з оригіналами описів вкладення у цінний лист.

Аналізуючи зміст заяви, на яку є посилання у позовній заяві, як на негативну інформацію щодо позивачів - судом вірно застосовано правові норми, які врегульовують правовідносини сторін.

Зокрема, надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що звернення відповідача до правоохоронних органів не може вважатись поширенням відомостей, що порочать честь та гідність позивачів, оскільки останніми не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що у зверненні містились завідомо неправдиві відомості При цьому районний суд врахував рішення Конституційного Суду України від 10.04.2003 року справа № 1-9/2003 (справа про поширення відомостей), відповідно до якого положення частини першої статті 7 Цивільного Кодексу Української РСР (1540-06) «поширив такі відомості» в аспекті конституційного звернення треба розуміти так, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов»язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб.

Суд першої інстанції також вірно врахував розяснення, що містяться у п. 16 Постанови №1, зокрема те, що відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні та колективні письмові звернення або особисто звертатись до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не надано, а судом не здобуто жодних належних доказів того, що заява ТзОВ «Радар-03» № 62 від 15.09.2011 року, в якій містилась інформація, яка на думку позивачів є недостовірною, та яку просили спростувати у спосіб надіслання цінного листа з описом вкладення, була дійсно скерована Президенту України Януковичу В.Ф. та Прем»єр - міністру України Азарову М.Я.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, відтак колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, п.1 ч.1 ст.314, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий М.М. Шандра

Судді: І.І. Кабаль

Н.Л. Шумська