Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області
2 березня 2010 року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі
головуючої - судді Висоцької Г.А.
при секретарі Кашарайло А.А.
за участю позивачки ОСОБА_1, на бокової О.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,
12.01.2010 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
Свої вимоги обгрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.05.1994 року їм належить на праві приватної власності квартира № 22 по вул. Жовтневої революції у м. Вознесенську, в даній квартирі зареєстровані вони та колишній чоловік ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_3 Але з грудня 2007 року відповідач пішов з квартири, тривалий час в ній не проживає, але не бажає добровільно виписатись, тому позивачки просять задовільнити позов.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 пояснила, що відповідач мав право користуватись їх власністью, як колишній член сім»ї, але не проживає за місцем реєстрації більше року з власного бажання, тому втратив право на користування вказаним житлом, просить задовольнити позов.
Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що відповідач після розірвання шлюбу з нею у 2004 році, деякий час постійно жив у спірній квартирі, але потім знайшов жінку і почав рідко приходити додому, а з грудня 2007 року взагалі переселився в АДРЕСА_1.
Відповідач ОСОБА_3 , судом належним чином повідомлений про час та місце слухання справи( а. с. 21, 25), про причину неявки суд не повідомив. Суд вважає за можливе слухати справу у його відсутність на підставі наявних у справі доказів.
Вислухавши пояснення позивачок, дослідивши також письмові докази по справі, суд встановив наступне.
Позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2, згідно свідоцтва на право власності на житло від 26.05.1994 року на праві спільної сумісної власності володіють квартирою № 22 по вул. Жовтневої революції № 61 у м. Вознесенську ( а.с.7).
Відповідно до будинкової книги в АДРЕСА_2 зареєстровано три особи ОСОБА_1, ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 з18.01.2001 року( а.с.8-11).
Доводи позивачок, що відповідач ОСОБА_3 тривалий час не проживає за місцем реєстрації підтверджуються:
- поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які зазначили, що відповідач з початку 2008 року не живе в квартирі, а до цього періодично навідувався, хоча жив з іншою жінкою (а.с. 12);
- довідкою квартального комітету за місцем постійного та останнього проживання відповідача АДРЕСА_3.;
- актом майстра КП «Єдність» від 23.09.2009 року, складеним у присутності сусідів ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що за адресою м. Вознесенськ АДРЕСА_4 ОСОБА_3 не живе з грудня 2007 року, в квартирі відсутне належне йому майно( а.с.26).
Аналіз положень ЖК України дає підстави вважати, що норми гл. 2 разділу III цього Кодексу можуть застосовуватися до житлових правовідносин в приватному житловому фонді тільки в тих випадках, коли в гл. 6 ЖК є посилання на ці випадки або коли подібні житлові правовідносини не врегульовано нормами гл. 6 і застосування до цих норм гл. 2 не суперечить їх змісту.
Таке тлумачення норм Житлового кодексу відповідає вимогам ч. 8 ст. 8 ЦПК України про застосування аналогії закону, оскільки гл. 6 ЖК не містить підстав втрати права користування житлом у приватному секторі, колишніми членами сім"ї власника, в разі припинення сімейних відносин та виїзду на інше місце проживання.
Стаття 405 ЦК України, не поширюється на спірні правовідносини, оскільки встановлює такі підстави лише стосовно тих осіб, які продовжують зберігати статус членів сім'ї власника.
Таким чином, застосування норм ст. ст. 71, 107 ЖК до правовідносин, що склалися стосовно користування відповідачем квартирою, яка належить позивачкам на праві приватної власності, не суперечить змісту таких же правовідносин в будинках державного та громадського житлового фонду.
До змісту повноважень власника приватного житла належать право володіння, право користування та право розпорядження цим майном.
Відчуження, або надання цих повноважень в інший спосіб, може мати місце лише на підставі цивільно-правових угод.
Статтями 319 та 391 ЦК України передбачено, що власник здійснює ці повноваження на свій розсуд і не позбавлений права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження належними йому об'єктами права власності.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 24.10.1997 року (а.с.14), після чого позивачки надали останньому дозвіл на проживання в квартирі і 18.01.2001 року він був зареєстрований по місцю проживання.
Зазначене право відповідача є похідним від повноважень власниць квартири, до того ж, воно грунтується безпосередньо на угоді про укладення шлюбу.
При цьому, сторони не укладали угод про те, що право користування квартирою відповідачем виникає з інших підстав та зберігається незалежно від припинення сімейних відносин з позивачкою .
Враховуючи викладене, суд вважає, що є підстави вважати, що в разі припинення шлюбних відносин та залишення квартири в зв'язку з цим, колишній член сім'ї позивачки ОСОБА_1 втрачає право користування нею на підставі ст. 107 ЖК України.
Відповідач остаточно залишив квартиру у грудні 2007 року, припинивши сімейні відносини і до цього часу проживає в іншому місці, яке відповідно до правил ст. З Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України", є його постійним місцем проживання.
Підставами позову є власне не номер статті закону, а обставини, на які позивачі посилаються в обгрунтування позовних вимог.
З матеріалів справи та пояснень позивачок вбачається, що підставами позову вони вважають факт припинення сімейних відносин та вибуття відповідача в зв'язку з цим, на інше місце проживання.
Це свідчить про його помилкове посилання на норму ст. 71, в той час як до спірних правовідносин має застосовуватись ст. 107 ЖК України і таке застосування не може бути розцінено, як вихід за межі позову.
Зазначений висновок узгоджується з конституційними гарантіями непорушності права приватної власності та відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим ст. 3 ЦК України, таким як справедливість, добросовісність і розумність щодо врегулювання спірних цивільних правовідносин з врахуванням законних приватних та публічних інтересів.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 210, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила права на користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування квартирою № 22 по вул. Жовтневої революції № 61 у м. Вознесенську Миколаївської області.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через місьскрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення та подачі апеляційної скарги протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: Висоцька Г.А.