Справа № 567/553/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Поліщук Т.М.

секретар - Гічиновська Я.В.

з участю: позивача ОСОБА_1 та його представника -ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3 та її представника -ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5 сільської ради - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Острог справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, виконавчого комітету ОСОБА_5 сільської ради Острозького району Рівненської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом в суд та просить скасувати рішення виконавчого комітету ОСОБА_5 сільської ради від 27 листопада 2012 року щодо видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно - житловий будинок в с. Межиріч по вул. Загребля, 56 Острозького району Рівненської області та визнати при цьому недійсним свідоцтво про право власності на цей будинок, мотивуючи свою заяву тим, що в період перебування в шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3 побудував самочинно прибудову до цього будинку, а тому відповідно має право претендувати на частку в спірному будинку, що і має намір зробити після скасування спірного правовстановлюючого документу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали з підстав зазначених в позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_3 позов не визнала, пояснивши, що дійсно перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_1 вони здійснили самочинно добудову до жилого будинку з надвірними будівлями, що належав на праві власності її батькові ОСОБА_7, однак домовленості з батьком про те, що прибудова буде зареєстрована на праві власності за нею та її бувшим чоловіком ОСОБА_1 не було. Зазначила, що правовстановлюючі документи на будинок вони з батьком отримали вже після того як позивач залишив сімю та перейшов проживати до іншої цивільної дружини.

Представник ОСОБА_7 ОСОБА_4 позов не визнала, пояснивши що її довіритель згоди на здійснення прибудови до будинку з послідуючим визнанням права власності за бувшим зятем не давав.

Представник виконавчого комітету ОСОБА_5 сільської ради - ОСОБА_6 позов не визнав та пояснив, що при оформленні правовстановлюючих документів на імя відповідачів по справі, виконавчий комітет сільської ради діяв в межах своїх повноважень.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони по справі, рахує позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як було встановлено в судовому засіданні при огляді погосподарських книг за 1974-1976 роки виконкому ОСОБА_5 сільської ради, за особистим рахунком № 480 зареєстровано колгоспний двір, головою котрого є ОСОБА_7 В господарстві разом з ним проживали його дружина ОСОБА_8 та дочки: ОСОБА_9, ОСОБА_10.

Аналогічні дані містяться в погосподарських книгах виконкому ОСОБА_5 сільської ради за 1977-1979 роки; 1980-1982 роки; 1983- 1985 роки.

В погосподарських книгах за 1986-1990 роки господарство значиться робітничим, однак в графі місце роботи власника вказано кочегар райлікарні, а в графі зміни місця роботи на момент перевірки- «колгосп «Жовтень» -колгоспник». Таким чином, враховуючи, що голова двору ОСОБА_7 та його дружина ОСОБА_8 продовжували працювати в колгоспі, суспільна група господарства мала бути зазначена як колгоспний двір, а не робітничий.

Згідно з п. 20 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених постановою Держкомзему Союзу Радянських Соціалістичних Республік від 25 травня 1990 року № 69, у рядку суспільна група господарства записується станом на 1 січня відповідного року одна з наступних суспільних груп: господарство колгоспника; господарство робітника; господарство службовця; господарство особи, зайнятої індивідуальною трудовою діяльністю; селянське господарство; господарство інших категорій населення. Суспільна група господарства встановлювалася в залежності від зайняття голови господарства (сім'ї).

Поняття суспільної групи господарства було припинено 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки № 885-XII було введено в дію Закон України Про власність.

До правовідносин, які виникли до набрання чинності Законом України Про власність застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору та майно господарств інших суспільних груп, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність відповідного господарства, а саме: право власності на майно, яке належало двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до статті 120 Цивільного кодексу УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу.

Відповідно до статті 121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору.

Відповідно до статті 123 ЦК УРСР, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв'язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

Таким чином, оскільки станом на 1991 рік в садибному житловому будинку з господарсько-побутовими будівлями, що відносився до типу колгоспного двору та що розташований в с.Межиріч Острозького району Рівненської області вул. Загребля, 56 голова колгоспного двору ОСОБА_7, його дружина ОСОБА_8 та дочки: ОСОБА_9, ОСОБА_10, а тому з врахуванням вищевказаного їхні частки як членів колгоспного двору у даному садибному житловому будинку з господарсько-побутовими будівлями є рівними та становлять по 1/4 частці від цілого садибного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за кожним.

В 1991 році з цього господарства вибула ОСОБА_9, котра за виділом своєї частки із майна бувшого колгоспного двору не зверталася.

Таким чином, залишилося троє бувших членів колгоспного двору і їх частка відповідно зросла до 1/3 частини кожного.

В погосподарських книгах за 1996-2000 роки дане господарство уже значиться за двома погосподарських номери.

За особовим рахунком № 73 значиться господарство головою котрого є ОСОБА_11 та проживає разом із зареєстрованою дружиною ОСОБА_8. В той же час в тому самому господарстві відкрито особовий рахунок № 74 на ОСОБА_3, з котрою зареєстрований та проживає її син- Рудюк ОСОБА_12.

Однак, в судовому засіданні було встановлено, що виділу частки з бувшого колгоспного двору не було (ні ідеальної, ні реальної). Єдина причина по котрій було відкрито ще один особовий рахунок на імя ОСОБА_3 це її одруження 6 серпня 1994 року. Після одруження ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_1 почали проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_1 проживав в спірному господарстві без реєстрації.

Як пояснив в судовому засіданні позивач, він на реєстрації не наполягав, так як довіряв своїм на той час родичам.

Як вбачається із відповіді ОСОБА_5 сільської ради № 493/02.9 від 25.07.2011 року ОСОБА_1 було розяснено порядок та умови реєстрації в господарстві, що розташоване в с.Межиріч вул. Загребля,56. Однак він будь-яких кроків для реєстрації не вчиняв, а осінню 2013 року залишив господарство та виїхав проживати до іншої жінки.

Перебуваючи в шлюбі, ОСОБА_1З та ОСОБА_3 вчинили самовільну добудову до господарства, що розташоване в с. Межиріч вул. Загребля,56.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 10.12.2012 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташоване в с. Межиріч вул.Загребля,56 Острозького району Рівненської області належить ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на праві приватної спільної сумісної власності. Свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_5 сільської ради 27.11.2012 року. Рішення, на підставі якого видане свідоцтво про право власності, позивачем в порядку адміністративного судочинства не оскаржувалося.

Дане свідоцтво було зареєстроване в Рівненському БТІ 19.12.2012 року.

Таким чином, формально бувший колгоспний двір, без юридичного оформлення, було поділено на частки ще в 1996 році, коли в одному дворі, на одне господарство в погосподарських книгах ОСОБА_5 сільської ради, було відкрито два погосподарські рахунки, однак юридично цей розподіл був оформлений лише 10.12.2012 року, після отримання свідоцтва про право спільної сумісної власності.

Позивач в своїй позовній заяві стверджує, що оспорюване ним свідоцтво про право власності видане незаконно на весь будинок загальною площею 150,2 кв.м., жилою площею 93,3 кв.м. в тому числі на житлову прибудову А-1, на імя відповідачів на підставі рішення виконавчого комітету від 27.11.2012 року. Проте таке твердження не відповідає дійсним обставинам справи.

Із витягу про державну реєстрацію від 18.12.2012 року, вбачається, що на праві приватної спільної сумісної власності був зареєстрований жилий будинок з надвірними будівлями, що розташований в с. Межиріч вул. Загребля,56. При цьому у витязі є зроблена примітка - самочинно побудована житлова прибудова А-1.

Таким чином, свідоцтво яке оспорює позивач ОСОБА_1, було видане на жилий будинок з надвірними будівлями без включення в нього самочинно побудованої прибудови.

І лише 17.01.2013 року на підставі декларації про готовність обєкта до експлуатації, добудова до житлового будинку в с. Межиріч по вул. Загребля, 56 була введена в експлуатацію.

При таких обставинах ОСОБА_1 не довів свого права на частку в спільній сумісній власності відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_7, а тому не має будь-яких підстав щоб визнати це свідоцтво не дійсним.

Цей факт також зазначено в рішенні колегії суддів Апеляційного суду Рівненської області від 29 серпня 2014 року, котре набрало законної сили, а тому повторного доказування не потребує. Зокрема, в цьому рішенні зазначено- «За умови чинності рішення Виконавчого комітету ОСОБА_5 сільської ради від 27 грудня 2012 року, що видане на імя ОСОБА_3 та ОСОБА_7 як на титульних співвласників нерухомого майна, задоволення вимог зустрічного позову є неправильним. Оскільки на час вирішення спірних відносин право власності ОСОБА_1 на прибудову А-1 є необґрунтованим, тому не можливо поділити спірне майно та припинити право на частку».

Співвласниками земельної ділянки, що знаходиться в с. Межиріч по вул. Загребля,56 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯМ № 685398 виданого 10 липня 2012 року є ОСОБА_3 та ОСОБА_7

В своїй позовній заяві позивач посилається на ч.2 ст.331 ЦК України відповідно до котрої право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до декларації від 17.01.2013 року самочинну добудову було визнано закінченою, однак відомостей про те, що ця добудова зареєстрована в БТІ на праві власності за відповідачами не має.

Крім того в судовому засіданні було достеменно встановлено, що договору між позивачем та відповідачами, щодо зміни шляхом добудови їх власності із набуттям позивачем права власності на це майно, не було. Самочинна добудова будувалася позивачем та його бувшою дружиною на свій страх і ризик, без будь-якого юридичного узгодження із власником ОСОБА_7

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 60, 61, 63, 70, 71 СК України, ст. ст. 316, 317, 319, 321, 328, 331, 332, 368, 369, 370 ЦК України, ст.ст. 3, 15, 118, 119 209,212-215 ЦПК України, суд -

вирішив :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, виконавчого комітету ОСОБА_5 сільської ради Острозького району Рівненської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно,- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Сторони, які не були присутніми під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_13