АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/325/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_7, що діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 до ОСОБА_6, третя особа орган опіки та піклування Уманської міської ради, служба у правах дітей Уманської міської ради,- про вселення в будинок,-

Вивчивши матеріали справи, вислухавши ОСОБА_7, яка заперечувала на доводи апеляційної скарги, судова палата

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_7, що діє у власних інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, звернулася до суду із позовом до ОСОБА_6, третя особа орган опіки та піклування Уманської міської ради, служба у правах дітей Уманської міської ради, - про вселення в будинок.

В обґрунтування своїх вимог вказувала, що 17 травня 1997 року було зареєстровано шлюб між нею та ОСОБА_6. За 4 689 гривень сімєю придбало однокімнатну квартиру в м. Умань розташовану за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 20.04.1999 року, посвідченим нотаріусом Уманського міського нотаріального округу ОСОБА_9 здійснено запис у реєстрі за №805. Покупцем квартири за цим договором виступав ОСОБА_6.

28.03.2000 року у подружжя народилась донька ОСОБА_8.

23 травня 2003 року вони придбали будинок в м. Умані по вул. О.Вишні,2, за 30210 гривень, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 23.05.2003 року, покупцем будинку за цим договором теж оформлений відповідач ОСОБА_6.

Спільне життя подружжя стало неможливим через погіршення відносин і вона подала на розлучення, але відповідач умовив її забрати заяву. Розуміючи, що після розлучення вона може претендувати на майно, сестра відповідача ОСОБА_10, яка знаходиться на заробітках в Італії, 01.08.2007 року звернулася до них з позовом, що, нібито, будинок придбаний для неї, а від позивачки все утаювалось, бо, мовляв, ще в 2003 році відповідач їй не довіряв. Активну участь у фальсифікації доказів взяла майже вся сімя Рудих.

ОСОБА_7 знову подала документи на розлучення і відповідач її сильно побив, за що був притягнутий до кримінальної відповідальності.

Вироком Уманського міськрайонного суду від 19.02.2008 року ОСОБА_6 було засуджено за скоєння злочину, передбаченого ст.122 КК України.

Судова справа за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 треті особи: опікунська рада при виконкомі Уманської міської ради, служба у справах дітей Уманської міської ради про визнання договору комісії таким, що відбувся, визнання договору купівлі продажу недійсним та визнання права власності на будинковолодіння розглядалась різними судами більше 4 років і 14 жовтня 2011 року апеляційний суд Черкаської області ухвалив рішення про відмову в задоволенні даного позову. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційна скарга ОСОБА_10 була відхилена (ар. спр. 16 - 17).

Весь цей час відповідач та його брат ОСОБА_14 змушували позивачку з дочкою приживати в однокімнатній квартирі, зайнявши весь будинок. І до цього часу відповідач зберігає у себе технічний паспорт та домову книгу, не даючи їй змоги поновити свою реєстрацію в будинку по вул.0.Вишні,2, і взагалі чинить їй всілякі перепони в здійсненні права власності на будинок. На її звернення мирно вирішити питання про розподіл майна ніяк не реагує, чинить всілякі перепони.

Позивачка неодноразово зверталася з заявами до Уманського MB УМВС України в Черкаській області для притягнення до відповідальності ОСОБА_6 та його брата за неправомірні дії щодо створення перешкод в користуванні будинком погроз фізичною розправою, але отримувала відмови.

В лютому 2012 року ОСОБА_7 зверталась з позовною заявою до Уманського міськрайонного суду. Під час попереднього судового засідання відповідач звернувся з клопотанням про зупинення провадження у справі, в зв'язку з подачею касаційної скарги на рішення апеляційного суду Черкаської області від 14 жовтня 2011 року. Після залишення цього рішення без змін і відновлення слухання справи ОСОБА_6 звернувся до неї з пропозицією владнати їхні спірні питання самостійно. В зв'язку з цим вона подала заяву про залишення її позовної заяви без розгляду. Однак в подальшому виявилось, що ОСОБА_6 в черговий раз обдурив її і жодних конкретних дій по розв'язанню протиріч не вчинив.

Таким чином відповідач обмежує її та її доньку в праві користування будинком, зробив неможливим її з дочкою проживання в ньому, де є спеціально обладнана дитяча кімната, погрожує застосувати до неї фізичне насильство, змінює замки на вхідних дверях будинку, хвіртки, воріт.

На підставі наведеного, ст. ст. 33, 67, 68, 70-72, ч.1 ст. 405, 1241, 1261, 173-178 ЦК України, ч.6 ст. 7, ст. ст. 171, 173, 176-178 СК України, ст.ст. 116, 125 ЖК України, ЗУ «Про охорону дитинства», ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», позивачка просила суд вселити її з дочкою ОСОБА_8 у будинок, розташований в м. Умань по вул. О.Вишні, 2 та виселити з даного будинку відповідача ОСОБА_6 з наданням йому жилого приміщення в АДРЕСА_2.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 листопада 2014 року позов задоволено.

Вселено ОСОБА_7 та її неповнолітню дочку ОСОБА_8 в будинок №2 (спальню та дитячу кімнати) по вул. 0.Вишні, в м. Умань, Черкаської області.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що дане рішення незаконне, не відповідає обставинам справи, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні вказаного позову .

Обговоривши матеріали справи, судова палата вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

З матеріалів справи встановлено, що позивачка ОСОБА_7 і відповідач ОСОБА_6 з 17 травня 1997 року перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому у них 28 березня 2000 року народилася дочка ОСОБА_8 (ар. спр. 6-7).

Під час шлюбу за договором купівлі-продажу від двадцятого квітня 1999 року сторони за 4689 гривень придбали однокімнатну квартиру, загальною площею 30,4 кв. м, що знаходиться на 5-ому поверсі 5-ти поверхового будинку за адресою: АДРЕСА_3.

Договір купівлі-продажу квартири був оформлений на ОСОБА_6, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу ОСОБА_9 20.04.1999 року в реєстрі № 805 (ар. спр. 8).

Пізніше, в період проживання в шлюбі за договором купівлі-продажу від 23 травня 2003 року сторони за 30210 грн. придбали жилий будинок № 2 по вул. Остапа Вишні, в м. Умані Черкаської області, загальною площею 55,3 кв. м (жилою 38,5 кв. м), що розташований на земельній ділянці, площею 600 кв. м. Договір цей теж було оформлено на ОСОБА_6 як покупця, посвідчений 23 травня 2003 року приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі за № 3071 (ар. спр. 9).

Спільне життя сторін не склалось, чоловік зневажав її, почав бити, і 10.07.2007 року вона подала до суду заяву про розірвання шлюбу. Проте, він її умовив відмовитись від позову.

З матеріалів справи вбачається, що рідна сестра відповідача ОСОБА_10, яка перебуває на заробітках в Італії, розуміючи, що після розірвання шлюбу позивачка може претендувати на майно, в тому числі і на придбаний будинок, 01.08.2007 року предявила позов до позивачки і до свого брата ОСОБА_6 про визнання договору комісії таким, що відбувся, визнання договору купівлі-продажу будинку недійсним та визнання права власності на будинковолодіння. Стверджувала, що нібито будинок по вул. О. Вишні, 2 в м. Умані був придбаний її братом ОСОБА_6 для неї, а від позивачки це утаювали, бо вже тоді їй чоловік не довіряв.

Довідавшись про цей позов, позивачка знову подала заяву про розірвання шлюбу з ОСОБА_6, який в звязку з цим, як стверджує позивачка, побив її, заподіявши тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, за що був притягнутий до кримінальної відповідальності. Вироком Уманського міськрайонного суду від 19.02.2008 року ОСОБА_6 засуджено за скоєння злочину, передбаченого ст. 122 КК України.

16 січня 2008 року шлюб між сторонами було розірвано, про що в справі є копія свідоцтва на ар. 10.

Вбачається також із справи, що вищезазначена цивільна справа за позовом ОСОБА_10 розглядалась різними судами більше чотирьох років і 14 жовтня 2011 року апеляційний суд Черкаської області постановив рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_10 Касаційна інстанція залишила вказане рішення апеляційного суду в силі (ар. спр. 11-17).

Необхідно зазначити, що із згаданого рішення апеляційної інстанції вбачається, що укладаючи 23.05.2003 року договір купівлі-продажу будинку № 2 по вул. О. Вишні в м. Умані, ОСОБА_6 діяв за згодою своєї дружини ОСОБА_7 (ОСОБА_11 на той час) та в інтересах сімї, тобто фактично спірне будинковолодіння є спільною сумісною власністю подружжя.

В рішенні апеляційної інстанції також вказано про те, що відомості з декларації про доходи ОСОБА_7 за період 2003-2006 року підтверджують факт наявності в подружжя доходів, необхідних та достатніх для проведення ремонтних робіт в будинку, а також взятий був ОСОБА_6 на вказані потреби банківський кредит (ар. спр. 13).

З матеріалів справи встановлено, що практично весь час, починаючи з 2008 року, відповідач та його брат ОСОБА_14 перешкоджають ОСОБА_7 та неповнолітній дочці ОСОБА_8 користуватися жилим будинком № 2 по вул. О. Вишні в м. Умані, не допускають їх у будинок і на подвіря, міняють замки на вхідних дверях будинку, чіпляють замки на хвіртку, навіть погрожують фізичною розправою. На цій підставі між сторонами постійно виникають конфлікти, з приводу таких дій відповідача позивачка неодноразово зверталась і до органів міліції і до прокуратури м. Умані, однак реальної допомоги їй надано не було, лише винесено декілька постанов про відмову в порушенні кримінальної справи на її заяви (ар. спр. 18-32).

Згідно акта обстеження житлово-побутових умов в квартирі АДРЕСА_4 комісії служби у справах дітей Уманської міської ради, де зараз проживає з дочкою ОСОБА_7, квартира однокімнатна із комунальними зручностями (вода, каналізація, централізоване опалення). Однак кімната та кухня потребують ремонту. Так як квартира знаходиться на останньому поверсі, під час дощу зі стелі капає вода, обсипається штукатурка, шпалери на стінах старі, вікна не зачиняються, потребують заміни, двері потребують фарбування. В будинку стоїть стійкий запах вологості, цвілі. Дитина не має місця для виконання уроків, відсутній письмовий стіл (ар. спр. 34).

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_6 позов ОСОБА_7 про вселення її з дочкою до будинку по вул. Остапа Вишні, 2 в м. Умані не визнав, заявив, що вимоги позивачки є надуманими та безпідставними, що він являється безумовним власником квартири АДРЕСА_5 та будинку по вул. О. Вишні, 2 в м. Умані і має право на власний розсуд здійснювати своє право володіння, розпорядження та користування майном.

Проте, під час розгляду справи встановлено, що і квартира АДРЕСА_5 і будинок № 2 по вул. О. Вишні в м. Умані придбано сторонами в період шлюбу за спільні кошти, а тому являються спільною власністю подружжя.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч. І). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. (ч. ІІ).

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ч. ІІ).

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були отримані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач ОСОБА_6 не надав доказів про те, що являється безумовним, як стверджував, власником і квартири АДРЕСА_5 і будинку № 2 по вул. О. Вишні в м. Умані і вправі розпоряджатись ними на свій розсуд, не вказав і на джерела витребування таких доказів.

Виходячи з наведених обставин справи, суд цілком обґрунтовано визнав, що позивачка з дочкою поряд з відповідачем мають рівне з ним право проживати та користуватись будинком № 2 по вул. О. Вишні в м. Умані, оскільки останній являється спільною сумісною власністю сторін як бувшого подружжя, тому правомірно вселив їх у спільний будинок.

Рішення суду відповідає зібраним доказам, вимогам закону і підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Доводи останньої не є суттєвими і висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308,315,317,218 ЦПК України, судова палата, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 листопада 2014 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :