У х в а л а

7 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сеніна Ю.Л.,Лященко Н.П.,Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеною заявою про перегляд судових рішень на підставі пункту 1 статті 355 ЦПК України.

У заяві ОСОБА_4 зазначає, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня 2014 року його позов залишено без задоволення, зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково, постановлено в порядку поділу майна подружжя набутого за час шлюбу виділити у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1; в іншій частині позову відмовлено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині його позовних вимог про визнання квартири особистою приватною власністю та зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 про поділ квартири скасовано, постановлено в цій частині нове рішення, яким визнано за ним право особистої приватної власності на 81/100 частині спірної квартири; визнано за ним право спільної сумісної власності на 19/100 частин спірної квартири; визнано за ним в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право на 19/200 частин спірної квартири; визнано за ОСОБА_5 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право на 19/200 частин спірної квартири; у решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року рішення апеляційного суду в частині визнання 81/100 частин спірної квартири його особистою приватною власністю, визнання 19/100 частин квартири спільною сумісною власністю подружжя, визнання за ним та ОСОБА_5 по 19/200 частин зазначеної квартири за кожним скасовано; рішення суду першої інстанції в частині виділення у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 1/2 частині спірної квартири за кожним залишено в силі; в іншій частині рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року, рішення апеляційного суду залишити в силі, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема частини першої статті 24 Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України), пункту 1 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 22 та 29 лютого 2012 року, 26 грудня 2013 року, 11 та 25 червня 2014 року, а також рішення цього ж суду від 21 вересня 2011 року та 25 грудня 2013 року.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалюючи рішення про задоволення зустрічних позовних вимог

ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з грудня 2003 року, що визнано ОСОБА_4, за цей час за рахунок спільних коштів здійснювалась оплата за квартируТаким чином спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу між подружжям у рівних частках.

У наданих для порівняння:

- рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2011 року суд касаційної інстанції керувався тим, що правовідносини між забудовником та особою з приводу придбання спірної квартири виникли ще до реєстрації шлюбу на підставі укладеного між особою та компанією забудовника попереднього договору, на виконання якого позивачем внесено кошти. Зазначена обставина не оспорюється другим з подружжя та дає підстави для визнання цієї суми коштів особистим майном позивача;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2012 року суд касаційної інстанції, встановивши, що спірна квартира придбана за кошти, отримані особою на підставі договору кредиту, укладеного між нею та банком, на даний час кредит не виплачено, у шлюбі сторонами було виплачено кошти за спірну квартиру в розмірі 25 тис. доларів США (вартість квартири складає 80 тис. доларів США), дійшов висновку, що частка другого з подружжя у вказаній квартирі становить 5/32 частин;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 лютого 2012 року суд касаційної інстанції виходив з того, що особа придбала спірну квартиру до реєстрації шлюбу, а тому квартира є особистою приватною власністю цієї особи;

- рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2013 року суд касаційної інстанції визнав, що позовні вимоги про встановлення факту спільного проживання з 2005 року не ґрунтуються на законі, оскільки до січня 2007 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою особою і лише в лютому 2007 року зареєстрував шлюб з відповідачкою;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2013 року суд касаційної інстанції, виходив із того, що визначаючи за позивачем право власності на 1/3 частину спірної квартири в порядку поділу майна подружжя, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що саме 2/3 частини квартири були придбані під час шлюбу шляхом сплати кредиту;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2014 року суд касаційної інстанції зазначив, що подружжям за час шлюбу було спільно внесено кошти в сумі, що складає 76/100 від вартості спірної квартири, решту коштів за кредитом сплачує після розірвання шлюбу відповідач, отже суд правомірно визнав за позивачем право власності на 38/100 частин квартири, а за відповідачем відповідно 31/50 частини спірної квартири;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2014 року суд касаційної інстанції керувався тим, що у разі придбання майна за кошти, окрім спільних коштів подружжя, що належали одному із подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою власністю.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, яке переглядається, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня

2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
Н.П. Лященко
А.Г. Ярема