Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 березня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска В.В.

суддів - Чужі Ю.Г., Кожух О.А.

при секретарі - Марчишаку Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: міський відділ державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції, про визнання права власності на автомобіль та виключення з акту опису й арешту майна за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 5 грудня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

6 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права на автомобіль й виключення з акту опису та арешту майна.

Позивач зазначав, що 18 червня 2013 року він домовився з відповідачем про придбання автомобіля марки ВАЗ 21110, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належав ОСОБА_2 на праві власності. На виконання вказаної угоди ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 30000 гривень, що підтверджується розпискою.

18 червня 2013 року ОСОБА_2 видав ім'я ОСОБА_1 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі за № 1928, згідно якої позивачу надано повноваження щодо повного розпорядження, користування та володіння транспортним засобом. 23 червня 2014 року вказаний вище автомобіль був затриманий працівниками ДАІ з посиланням на постанову державного виконавця міського відділу ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції про арешт автомобіля.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив визнати довіреність від 18 червня 2013 року, посвідчену приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_3, удаваним правочином, визнати, що між ним, ОСОБА_1, та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 21110, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки ВАЗ 21110, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, виключити з акту опису та арешту майна, складеного державним виконавцем міського відділу ДВС Мукачівського МРУЮ автомобіль марки ВАЗ 21110, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та зняти арешт.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 5 грудня 2014 року позов задоволено.

Визнано довіреність від 18 червня 2013 року, посвідчену приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_3, удаваним правочином.

Визнано, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 21110, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки ВАЗ 21110, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Виключено з акту опису та арешту майна, яке належить ОСОБА_2, від 23 липня 2014 року, складеного державним виконавцем міського відділу ДВС Мукачівського МРУЮ, автомобіль марки ВАЗ 21110, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та знято арешт з даного автомобіля.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ПАТ КБ «ПриватБанк», яке не є стороною в справі, але вважає, що оскарженим рішенням вирішено питання про його права та обов'язки, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального та процесуального права, неповного встановлення обставин справи, просило скасувати оскаржуване ним рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Межі доводів апеляційної скарги - суд вирішив питання про права та інтереси ПАТ КБ «ПриватБанк», яке не було залучено до участі в справі, оскільки видача та отримання доручення не пов'язане з переходом права власності на автомобіль від власника до представника.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Гриниха Т.Ю. підтримала апеляційну скаргу і пояснила, що у зв'язку з виконанням рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми заборгованості за кредитним договором, державний виконавець наклав арешт на спірний автомобіль, власником якого є відповідач, і тому розгляд справи мав відбутися за участю банку.

ОСОБА_5, який представляє інтереси позивача, просив відхилити апеляційну скаргу як необгрунтовану і безпідставну і залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

У справі встановлено, що ОСОБА_2 є власником автомобіля марки ВАЗ 21110, 2003 року випуску, сірого кольору, кузов НОМЕР_2, тип ТЗ легковий універсал-В, д/н НОМЕР_1, зареєстрованого 20 січня 2005 року у Мукачівському МРЕВ ДАІ ГУ-УМВС України (а. с. 7).

У межах процедури примусового виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10 грудня 2013 року та виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 19205,65 грн. постановою державного виконавця від 11 лютого 2014 року було накладено арешт на все майно, що належить відповідачу, та оголошено заборону на його відчуження. Постановою про розшук майна боржника від 28 квітня 2014 року було оголошено у розшук спірний автомобіль (а. с. 40).

23 липня 2014 року державний виконавець Добоні В.М. склав акт опису й арешту майна, згідно якого описано і накладено арешт на автомобіль марки ВАЗ 21110, 2003 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.36-39).

Довіреністю від 18 червня 2013 року ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 користуватися належним йому автомобілем марки ВАЗ 21110, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 із правом представляти його інтереси як власника автомобіля в органах ДАІ, зняти автомобіль з обліку, укладати договори найму (оренди) позички, купівлі-продажу, страхування, застави, тощо (а. с. 6).

У розписці від 18 червня 2013 року ОСОБА_2 зазначив, що цього дня він отримав від ОСОБА_1 30000 грн. в рахунок автомобіля марки ВАЗ 21110, 2003 року випуску, легковий універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а. с. 14).

Саме на наявність цих обставин та доказів позивач посилався на підтвердження своїх вимог про укладення між ним та відповідачем договору купівлі-продажу автомобіля.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач оплатно отримав у власність вказаний автомобіль від ОСОБА_2 на підставі доручення та розписки, які становлять удаваний правочин, який був вчинений для приховання іншого правочину, а саме - договору купівлі-продажу автомобіля.

Як вбачається із розписки від 18 червня 2013 року, видачею якої суд обґрунтував повне виконання умов договору купівлі-продажу автомобіля сторонами, ОСОБА_2 отримав грошові кошти за автомобіль від ОСОБА_1, який діяв на підставі виданої ОСОБА_2 довіреності із правом відчуження транспортного засобу в інтересах довірителя.

Частиною 3 ст. 238 ЦК України встановлено, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом, що судом першої інстанції не враховано.

Не враховано судом і те, що на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України не може бути визнано дійсним договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки відповідно до закону він не підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Вимоги п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України та положення Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, передбачають письмову форму договору купівлі-продажу автомобілів, яким довіреність на розпорядження автомашиною в інтересах довірителя не є договором купівлі-продажу.

З цих підстав не підлягає задоволенню і вимога позивача про визнання довіреності від 18 червня 2013 року удаваним правочином, оскільки відносини сторін регулюються правилами щодо правочину купівлі-продажу, письмова форма укладення якого позивачем та відповідачем не була дотримана.

З урахуванням викладеного та на підставі ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню із-за неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильного застосування норм матеріального права, яким вирішено питання про права та обов'язки стягувача ПАТ КБ «ПриватБанк», й необхідно ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову про визнання права власності на автомобіль та виключення з акту опису й арешту майна.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати по оплаті судового збору в розмірі 393 грн. 60 коп..

Надмірно сплачені банком по платіжному дорученню від 4 лютого 2015 року витрати по оплаті судового збору у розмірі 145 грн. 80 коп. слід повернути апелянту.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 5 грудня 2014 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: міський відділ державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції, про визнання права власності на автомобіль та виключення з акту опису та арешту майна відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 393 грн. 60 коп. витрат по оплаті судового збору.

Повернути ПАТ КБ «Приватбанк» надмірно сплачену суму судового збору по платіжному дорученню від 4 лютого 2015 року у розмірі 145 грн. 80 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: