Справа № 755/2684/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Гаврилової О.В.,

при секретарі Бородіні А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи: Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, Публічне акціонерне товариство "Укрсіббанк", на постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження від 27.11.2014р., -

встановив:

02.02.2015р. представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою, в якій просить визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві про відкриття виконавчого провадження від 27.11.2014 року за виконавчим листом Дніпровського районного суду м. Києві від 09.12.2010р. № 2-2027/1-10.

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що на підставі заяви представника ПАТ "УкрСиббанк" про примусове виконання рішення суду, постановою державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві від 27.11.2014 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом, виданим Дніпровським районним судом м. Києва 09.12.2010 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованості у розмірі 1134850,88 грн. Заявник вважає, що винесена державним виконавцем постанова суперечить вимогам п. 8 ч. 1 ст. 26 та п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки виконавче провадження відкривається за заявою стягувача або його представника, проте ПАТ "УкрСиббанк" відступило право вимоги до ОСОБА_1 на користь ПАТ "Дельта Банк", тобто втратило право вимоги до ОСОБА_1, отже із заявою про примусове виконання рішення звернулась особа, яка не є стягувачем, що було підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження. Також представником заявника було подано до суду заяву про поновлення строку на оскарження постанови державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві про відкриття виконавчого провадження від 27.11.2014 року .

Представник заявника ОСОБА_2 в судовому засіданні скаргу підтримав в повному обсязі, з викладених у ній підстав та додатково пояснив, що в 2011 році ПАТ "УкрСиббанк" відступив право вимоги ПАТ "Дельта Банк", тому державний виконавець повинен був відмовити у відкритті виконавчого провадження. Зазначив, що представник ПАТ "Дельта Банк" мав право звернутися із заявою про відкриття виконавчого провадження. Копію оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження отримав син скаржника - ОСОБА_3 в грудні 2014 року, коли постанова була доведена до відома ОСОБА_1 представнику не відомо. Вважає строк звернення зі скаргою до суду не пропущеним, оскільки при попередньому зверненні зі скаргою було допущено помилку при зазначенні скаржника, про яку стало відомо лише при постановленні судом ухвали про закриття провадження у справі.

Державний виконавець ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Січкар Р.М. в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував в повному обсязі та пояснив, що оскаржувана постанова винесена з додержанням вимог Закону України "Про виконавче провадження", оскільки в постанові про відкриття виконавчого провадження стягувачем вказується стягував, зазначений у виконавчому документі, після чого може бути здійснена заміна стягувача, представник ПАТ "Дельта Банк" правомірно звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження, крім того, представником пропущено строки на оскарження постанови.

Представник заінтересованої особи ПАТ "УкрСиббанк" в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду скарги повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань не задав.

Заслухавши пояснення представника заявника ОСОБА_2, державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Січкаря Р.М., дослідивши матеріали даної справи, цивільної справи № 2-2027/1/10 та цивільної справи № 755/1132/15-ц, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку покладено на державну виконавчу службу.

Виконання судових рішень це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини до визначення розумного строку розгляду справи включається період із надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Згідно положення ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 13 Закону України "Про державну виконавчу службу", частиною третьою статті 6, частиною першою статті 12, статтею 82 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 383 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

При цьому, право на звернення до суду є строковим. Скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод (частина перша статті 385 Цивільного процесуального кодексу України).

Судом встановлено, що 09.09.2010 року заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 18.04.2008 року в розмірі 141758,90 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.01.2010 року становить 1134850,88 грн. та судовий збір в розмірі 1700,00грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00грн.

Відповідно до положення п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором бо законом. (ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України)

Згідно статті 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В разі заміни кредитора у зобов'язанні первісний кредитор повністю або у визначеній частині вибуває із зобов'язання, а на його місце приходить новий кредитор. При цьому зміст зобов'язання, тобто обсяг прав та обов'язків його сторін залишається незмінним. Отже, виходячи із загальних правил та положень даної статті, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора.

Згідно з ч. 1 ст. 19 та статті 25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого листа, що видається судом (п. 1 ч. 2 ст. 17 Цього Закону) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Перелік підстав, за наявності яких державний виконавець виносить постанову про відмову у відкритті провадження у справі, чітко визначено частиною 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження".

08.05.2012 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва замінено стягувача ПАТ „УкрСиббанк" на правонаступника ПАТ „Дельта Банк" у виконавчому провадженні № 23986905, відкритому на підставі постанови ВДВС Бучанського РУЮ в Київській області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ „УкрСиббанк" заборгованості в сумі 1136670,88 грн., оскільки відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року до ПАТ „Дельта Банк" перейшло право вимоги за кредитним договором № 0 від 18.04.2008р., укладеним між ПАТ „УкрСиббанк" та ОСОБА_3 (а.с. 16)

27.11.2014 року, на підставі заяви представника ПАТ „Дельта Банк", як правонаступника за Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Чайкою І.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва, виданого 09.12.2010 року № 2-2027/1-10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ „УкрСиббанк" заборгованості в розмірі 1134850,88 грн. (а.с. 13) Копія заяви представника ПАТ „Дельта Банк" та виконавчого документу долучена до матеріалів справи з копіями інших матеріалів виконавчого провадження.

30.01.2015 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва закрито провадження у цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про скасування постанови про відкриття провадження, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, зважаючи на те, що заявник ОСОБА_3 не є стороною виконавчого провадження, відкритого на підставі постанови державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві від 27.11.2014 року. (а.с. 10-12)

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України „Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Обґрунтовуючи необхідність скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 27.11.2014 року, заявник вказує на невідповідність постанови вимогам статті 26 Закону України „Про виконавче провадження", оскільки державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Чайкою І.В. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2027/1-10, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 09.12.2010 року, за заявою ПАТ „УкрСиббанк", який станом на день звернення із такою заявою до ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві не мав повноважень стягувача у виконавчому провадженні, з підстав заміни стягувача ПАТ „УкрСиббанк" на стягувача ПАТ „Дельта Банк" відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 08.05.2012 року, що було підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 5 Закону України „Про виконавче провадження", державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі про примусове виконання рішення у спосіб і порядку, визначеному виконавчим документом.

Згідно положень ч. 1, 2, 5 ст. 8 Закону України „Про виконавче провадження", сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом. У разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно ч. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України „Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення представника заявника, заперечення державного виконавця, керуючись вищенаведеними положеннями діючого законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав у задоволенні скарги щодо скасування постанови державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві про відкриття виконавчого провадження від 27.11.2014 року, оскільки судом встановлено, що державним виконавцем відкрито виконавче провадження саме за заявою правонаступника стягувача - представника ПАТ „Дельта Банк", що має такий процесуальний статус відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України „Про виконавче провадження", оскільки ПАТ „Дельта Банк" є юридичною особою, правонаступником прав вимоги стягувача ПАТ „УкрСиббанк" за Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, що свідчить про відсутність підстави для скасування постанови державного виконавця, на яку посилається заявник у межах даної скарги.

При цьому судом ураховано, що заміна сторони виконавчого провадження є правом державного виконавця, сторони виконавчого провадження чи заінтересованої сторони, що може бути реалізовано на будь-якій стадії процесу виконання.

Разом з тим, згідно положення статті 385 Цивільного процесуального кодексу України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" № 14 від 26.12.2003 року, розяснено, що судам необхідно враховувати, що законом встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду, й скарга, пропущений строк на подання якої не поновлено в порядку, передбаченому законом, залишається без розгляду.

Відповідно до статті 72 Цивільного процесуального кодексу України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. (ч. 1 ст. 73 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно роз'яснень, наданих Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Як убачається із матеріалів поданої скарги, заявником оскаржено дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві щодо винесеної державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.11.2014 року, однак із скаргою, предметом якої є вказані дії державного виконавця, заявник звернувся до суду лише 02.02.2015 року, що свідчить про звернення заявника з даною скаргою до суду поза межами встановленого строку.

Разом з тим, суд критично оцінює доводи представника заявника про поважність причини пропуску звернення з даною скаргою до суду, з підстав звернення з аналогічною скаргою однак від імені "Григоряна Арсена Артемовича", що є технічною помилкою у зазначенні імені та по батькові заявника, яка призвела до закриття провадження у справі, - оскільки ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31.01.2015 року встановлено звернення зі скаргою особи, яка не є стороною виконавчого провадження, наслідком чого було закриття провадження у справі, та мотивувальна частина ухвали не містить будь-яких посилань щодо допущення зазначеної представником технічної помилки. До скарги ОСОБА_3 була долучена надана саме цією особою довіреність на представлення інтересів скаржника в суді.

При цьому матеріали справи містять копію поштового конверту, в якому на адресу ОСОБА_1 було надіслано оскаржувану постанову державного виконавця, зі штемпелем поштового відділення - 09.12.2014р. (а.с.7)

З огляду на викладене, встановивши факт звернення заявника до суду зі скаргою на постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження поза межами процесуального строку такого звернення, наявні підстави для залишення скарги без розгляду. При цьому судом врахована відсутність поважних причин для пропуску зазначеного строку, які могли б бути підставою для його поновлення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст.ст. 5, 6, 10, 11, 19, 20, 25, 26 Закону України „Про виконавче провадження", ст.ст. 383-388 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи: Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, Публічне акціонерне товариство "Укрсіббанк", на постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження від 27.11.2014р. - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення ухвали суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

С у д д я :