АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.,

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 березня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року Банк звернувся із позовом до відповідача, на обґрунтування якого зазначив, що 17 березня 2006 року між сторонами був укладений кредитний договір № б/н, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 1 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов, укладений договір складається із заяви, Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів.

Відповідач не виконав зобов'язань за кредитним договором, тому, позивач просив стягнути на свою користь із відповідача 7 629.50 грн. заборгованості за кредитним договором, яка складається із:

- 1309.02 грн. - заборгованість за кредитом;

- 7565.14 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, за вирахуванням 2084.16 грн. яка стягнута за судовим наказом Дніпровського районного суду міста Києва від 02.10.2007 року різниця становить - 6790 грн.;

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 339.50 грн. - штраф (процентна складова), а також просив стягнути 243,60 грн. судових витрат. (а.с.1-21)

Відповідач проти позову заперечував, заявив про сплив позовної давності як підставу відмови у позові. (а.с.30)

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 03 березня 2015 року в позові ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено. (а.с.35-39)

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позов. Обґрунтовуючи скаргу апелянт зазначив, що суд не врахував обставин та доказів якими обґрунтовані заявлені вимоги і дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову. (а.с.41-50)

Особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені встановленим порядком про що у справі є докази.(а.с. 59-62)

Представник апелянта Олейнік Н.О. просила відкласти розгляд справи посилаючись на зайнятість в іншій справі, проте доказів причин неявки до суду не надала. (а.с.63-64)

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Окрім цього частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що 17 березня 2006 року між сторонами був укладений кредитний договір № б/н, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 1 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до умов, укладений договір складається із заяви, Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів. (а.с.9-15)

Відповідно до п. п. 3.1.1, 5.4 Правил граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

За наявною в матеріалах справи копією заяви строк дії картки 2 роки. (а.с.9)

За п. 9.12 вищеназваних Умов, договір діє протягом 12 місяців с часу його підписання та якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу про припинення договору він подовжується на такий самий строк. (а.с.21)

За змістом Умов і правил надання банківських послуг, сторонами не визначено іншого строку позовної давності, що б відрізнявся від встановленого ст. 257 ЦК України.

Таким чином строк виконання відповідачем кредитних зобов'язань та з якого позивач мав право вимагати повернення кредитних коштів настав 17 березня 2008 року.

Доказів вчинення ОСОБА_1 платежів за кредитним договором після вищевказаної дати до суду не надано.

Зазначаючи про відсутність факту пропуску строку позовної давності представник Банку посилався на те, що відповідач не проінформував Банк про припинення договору та автоматичну пролонгацію останнього.

Проте, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідна правова позиція міститься і в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа N 6-14цс14), від 01 жовтня 2014 року (справа № 6-134цс14), від 11 лютого 2015 року (справа № 6-240цс14) яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

За наданим Банком витягом руху коштів на картковому рахунку останнє погашення заборгованості відбулось 25 травня 2006 року, за судовим наказом Дніпровського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2007 року ухвалено стягнути із ОСОБА_1 на користь Банку 2084.16 грн. заборгованості за кредитним договором від 17 березня 2006 року. (а.с.6-8)

Оскільки строк з якого позивач мав право вимагати повернення кредитних коштів настав 17 березня 2008 року, строк позовної давності сплив 17 березня 2011 року.

Із зазначеним позовом про стягнення кредитної заборгованості позивач звернувся 05 лютого 2015 року, інших доказів більшого строку дії кредитної картки або випуску нової із наданням її відповідачу або звернення до суду із зазначеним позовом позивачем не надано.

Відповідач в районному суді заперечуючи проти позовних вимог Банку, заявив про застосування строку позовної давності, як підставу відмови у позові. (а.с.30)

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заявлені Банком позовні вимоги не підлягають задоволенню з підстав пропуску строку позовної давності (ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність ухваленого судом рішення, тому з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

О.Ф.Мазурик

Л.Д.Махлай

Справа № 22-ц/796/8167/2015

Унікальний номер 755/3442/15-ц

Головуючий у першій інстанції - Яровенко Н.О.

Доповідач Левенець Б.Б.