Справа № 758/4888/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Ларіонової Н. М. ,

при секретарі - Матіос А. О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката Маловичко І.Л.,

відповідача ОСОБА_3,

представника органа опіки та піклування Романової Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Печерського району м.Києва про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2015 р. позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача, який є батьком малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, мотивуючи тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбу, який було розірвано відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Киві від 19 квітня 2007 року, актовий запис № 122. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом з позивачкою. Розпорядженням № 496 Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 14.09.2012 р. була визначена участь відповідача у вихованні сина. Між позивачкою та батьком було досягнуто усної угоди, що в разі необхідності оздоровлення дитини, чи інших підстав її перебування за кордоном України, він не буде створювати перешкод щодо цього. За цією угодою батько зустрічався з сином нерегулярно і остання їх зустріч відбулася в червні 2012 року. 09 липня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом, у якому просив зобов'язати позивачку не чинити перешкоди у його спілкуванні з сином та змінити графік участі у вихованні дитини, встановлений розпорядженням №496 від 14.09.2012 р., який, між іншим, він сам не виконував. 03.09.2013 року відбулося засідання служби у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, цьому засіданню передувала зустріч працівників Органу опіки і піклування з сином, який висловив свою думку щодо його бажання не спілкуватися з батьком. З урахуванням обставин, з'ясованих в ході цього розгляду Служба у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації зробила висновок щодо доцільності зміни раніше встановленого графіка спілкування батька з сином на його зменшення та встановлення нового графіка, але батько також зустрічі з сином ігнорував, не з'являвся, не цікавився життям дитини, лише іноді телефонував позивачці та висловлював образи щодо того, що син не хоче спілкуватися з ним. В березні 2013 року позивачка звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовом про дачу дозволу на вивіз дитини за кордон у супроводі позивачки без згоди батька. У зв'язку з категоричним запереченням відповідача проти позову, справа розглядалася тривалий час з березня по липень 2013 р. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10.07.2013 р. позов було задоволено. Оскільки відповідач був не згоден з даним рішенням суду він його оскаржував в апеляційному порядку. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від. 13.11.2013 р. рішення суду першої інстанції було скасовано, проте Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 26.02.2014 р. за касаційною скаргою позивачки рішення Апеляційного суду м. Києва було скасовано, а рішення Подільського районного суду м. Києва по даній справі залишено в силі. З Урахуванням наполягань сина позивачка в червні 2014 року звернулася до Органу опіки та піклування Печерської районної в м. Києві державної адміністрації з заявою про зміну прізвища малолітнього сина на прізвище «ОСОБА_5». Розпорядженням №350 від 07.07.2014 р. Голови Печерської районної в м. Києві державної адміністрації мені дозволено змінити прізвище сину, відповідач дане розпорядження не оскаржував. В 2009 році позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_6, який у повній мірі замінив сину батька. Від шлюбу з ОСОБА_6 у позивачки народилася донька ОСОБА_7, між дітьми та чоловіком позивачки склалися дуже добрі, теплі, довірительні стосунки. Відсутність відповідача в житі дитини ніяким чином не впливає на розвиток та виховання дитини, яке здійснюється в нормальній повноцінній родині. У відповідності до рішення Печерського районного суду м. Києва від 30.11.2007 року з відповідача стягнуті на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі ? частини його заробітку. На підставі виконавчого листа на виконання зазначеного рішення відповідач сплачує аліменти на утримання дитини. Проте позивачка вважає, що сплата аліментів не може замінити участь батька у вихованні дитини, її потреби у спілкуванні з батьком, а тому дана обставина не може бути перешкодою у позбавленні відповідача батьківських прав.

В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги в повному обсязі та дала пояснення, аналогічні викладеним в заяві обставинам, вказавши, що в березні 2007 р. шлюб було розірвано, син залишився проживати разом з нею. В листопаді 2007 р. позивачка подала позов до Печерського районного суду на стягнення аліментів, так як добровільно відповідач відмовлявся приймати фінансову участь в утриманні дитини. Батько іноді приїздив до сина, але ці зустрічі не носили регулярного характеру, часто батько відмовлявся від зустрічей через свою ніби-то зайнятість. Починаючи з 7-річного віку, син став відмовлятися від поїздок до відповідача, скаржився на брутальну поведінку та образи його співмешканки, які лунали на адресу дитини в присутності відповідача. Але, розуміючи важливість підтримання родинних стосунків та необхідність присутності батька в житті хлопця, позивачка вмовляла та наполягала на зустрічах, і протягом 2010-2011 р.р. не часто, але вони зустрічалися. Починаючи з 2011 р. син став категорично відмовлятися зустрічатися з батьком, плакав, почав просипатися по ночах. З травня 2012 р. син їздити до відповідача припинив, в вересні 2012р. розпорядженням ПРДА було встановлено графік зустрічей батька з сином, який відповідачем не виконувався. В 2013 р. позивачка звернулась до Подільського районного суду з позовом про отримання дозволу на певну кількість поїздок з сином за кордон, так як дозволу відповідач не надав, а в позивачки були і можливість і бажання і необхідність вивозити дитину на оздоровлення до морського клімату. Слухання тривали майже рік, і дитина була позбавлена можливості виїхати за межі країни на відпочинок, хоча хлопець і сам звертався до відповідача з таким проханням. На думку позивача, абсолютно формальним, зустрічним кроком було звернення відповідача в квітні 2013 р. до кримінальної міліції по справах неповнолітніх, та , отримавши висновок від міліції - до печерського районного суду про встановлення нового графіку.Ані міліцією, ані Печерським судом не було встановлено фактів перешкод в зустрічах відповідача з дитиною та, враховуючи те, що відповідач не виконував існуючий графік, а син був категорично проти збільшення часу для зустрічей, судом з урахуванням пропозиції від служби по справах дітей ПРДА, було зменшено існуючий графік та встановлено новий. За новим графіком відповідач жодного разу до дитини не приїздив. Протягом останніх років спілкування між сином та відповідачем було відсутнє - жодного кроку назустріч дитині відповідач навіть не намагався зробити, не робив подарунків, не вітав із святами. Не цікавився навчанням, станом здоров'я, дозвіллям сина, не виконував встановлений судом графік зустрічей.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Маловичко І.Л. позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Пояснила, що на даний час вихованням дитини займається тільки позивачка та її чоловік ОСОБА_6, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, дитиною взагалі не цікавиться. При цьому ніяких перешкод відповідачу у виконанні ним своїх батьківських обов'язків позивачка не чинила., а дитина взагалі добровільно відмовилася від зустрічей з батьком. Звернула увагу суду на те, що відповідач після його опитування в судове засідання не з'явився, тим самим підтвердивши своє небажання виконувати обов'язки щодо сина.

Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та пояснив, що до 2012 р. він пропонував сину з ним спілкуватися, але з травня 2012 р. він не спілкується з ним, оскільки останній перестав з ним спілкуватися. Наполягав, що він не має можливості виконувати свої обв'язки, оскільки цього не хоче дитина. Вважав, що позивачка чинила йому перешкоди, тому він і не займався вихованням сина. Після оголошення в судовому засіданні перерви для виклику свідків, до судового засідання не з'явився, надавши заяву про подальший розгляд справи без його участі.

Представник органу опіки та піклування Печерського району м.Києва підтримала позовні вимоги, надала суду висновок від 22.05.2015 року за № 105/01-1667/В-12 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 та пояснила, що органом опіки та піклування були перевірені всі обставини, в т.ч. опитана дитина, яка категорично не бажає спілкуватися з відповідачем, змінив прізвище на прізвище матері, батьком називає свого вітчима ОСОБА_6

Вислухавши пояснення сторін, представника органу опіки та піклування, допитавши свідків, дослідивши надані письмові докази, суд приходить до таких висновків.

Позивачка перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 20.09.2002 р.

Від цього шлюбу сторони по справі мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який був зареєстрований органом РАЦС 15.11.2003 р. з прізвищем батька - ОСОБА_3 (актовий запис відділу РАГС Печерського РУЮ у м.Києві № 1367).

Як вбачається з матеріалів справи, 19.04.2007 р. шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано актовим записом № 122, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1, виданим 19.04.2007 р відділом РАЦС Печерського РУЮ у м.Києві.

З 03.07.2009 р. позивачка перебуває у повторному шлюбі з ОСОБА_6

Згідно розпорядження Печерської районної в м.Києві державної адміністрації від 07.07.2014 р. № 350 за результатом розгляду заяви ОСОБА_1, з урахуванням інтересів дитини, дозволена зміна батьківського прізвища малолітньому ОСОБА_5 на прізвище матері - «ОСОБА_5», на підставі чого було видано нове свідоцтво про народження дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати свою дитини, піклуватися про його здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, забезпечити одержання ним повної загальної середньої освіти, готувати дитину до самостійного життя.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Встановлено, що малолітня дитина сторін з часу народження проживає за адресою: АДРЕСА_1, залишивсь після розірвання шлюьу проживати з матір'ю. З 1 класу навчається за місцем проживання - в Києво-Печерському ліцеї № 171 «Лідер» Печерського району м.Києва, на час розгляду справи закінчив 5 клас.

Як вбачається з наданих стороною позивача з учбового закладу документів, за час навчання дитиною сумлінно опікуються виключно: мати - ОСОБА_1, вітчим - ОСОБА_6, які приймають участь в тематичних батьківських зборах, цікавляться рівнем розвитку дитини, дотримуються рекомендацій вчителів під час навчально-виховного процесу.

Згідно розпорядження Печерської районної в м.Києві державної адміністрації від 14.09.2012 р. № 496 була визначена участь відповідача у вихованні сина зі встановленням графіка зустрічей, який був змінений у бік зменшення ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 01.11.2013 р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та зміну графіку участі.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_11, яка є нянею в сім'ї позивачки вже протягом 11 років, ОСОБА_12, яка з 2002 р. постійно працює консьєржем за місцем проживання позивачки, та ОСОБА_13, який перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 2009 р., вказали, що відповідач з літа 20012 р. не відвідує дитину, байдуже ставиться до сина, не цікавиться його життям, не бере участі у вихованні дитини, при цьому ніяких перешкод позивачка в цьому не чинила.

У суду не має підстав стави під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об"єктивно підтверджуються і не суперечать іншим представленим доказам.

Як вбачається з наданих стороною позивача медичних документів, з червня 2013 р. малолітній ОСОБА_5 неодноразово консультувався дитячими неврологами, з жовтня 2014 р. страждає на хворобу. Питаннями здоров'я дитини виконанням рекомендацій займається мати ОСОБА_1, батько ОСОБА_3 до дитячої поліклініки не звертався.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 15.05.2015 р., проведеного фахівцями органу опіки та піклування Печерського району м.Києва, гарні умови проживання дитини забезпечені позивачкою.

Відповідно до ст.10 ч.3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що з травня 2012 р. вихованням дитини не займається, необхідних умов для розвитку дитини не надає, долею та здоров'ям дитини не цікавиться, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, маючи при цьому об'єктивну можливість, тим самим свідомо нехтує своїми обов'язками.

Відповідачем доказів на спростування доказів позивача не надано.

Крім того, відповідач, будучи повідомленим про розгляд справи про позбавлення його батьківських прав у встановленому законом порядку, в судове засідання 09.06.2015 р., після оголошення перерви, не з'явився, що свідчить про його байдужість до вказаного питання.

Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок про те, що відповідач ОСОБА_3, маючи об'єктивну можливість виконувати свої батьківські обов'язки у відношенні малолітнього сина ОСОБА_5, 2003 року народження, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками та ухиляється від їхнього виконання.

Також, вищезазначене підтверджуються висновком Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, від 22.05.2015 р. № 105/01-1667/В-12, згідно якого, вивчивши матеріали справи, поспілкувавшись з дитиною, діючи в інтересах дитини, є доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_5, як такого, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

Відповідно до ст.164 ч.1 п.2 Сімейного кодексу батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у випадку, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Статтею 8 ч.2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (з послід.змінами), яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.09.1991 р., передбачено, що Україна, як держава-учасниця, зобов'язана поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи сімейні зв'язки.

Як вбачається з наданої представником органу опіки та піклування в ході судового розгляду заяви ОСОБА_5, що в силу свого віку вже розуміє питання, яке вирішується судом, від 15.05.2015 р. (отримана при опитуванні дитини в ході підготовки висновку), дитина сторін по справі підтримує позов своє мами ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав свого батька ОСОБА_3

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги, що судом достовірно встановлені обставини, що свідчать про ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов'язків, передбачених ст. 150 СК України, по вихованню малолітньої дитини, що згідно до ст.164 ч.1 п.2 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав, тому позовні вимоги є обґрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду і в інтересах дитини підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.166 СК України для відповідача настають правові наслідки позбавлення її батьківських прав.

Згідно ст.164 ч.5 СК України копія рішення після набрання ним законної сили підлягає направленню до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві для внесення відмітки до актового запису № 1367 від 15.11.2003 р. про народження дитини.

Позбавлення батьківських прав не припиняє обов'язку відповідача по утриманню свого сина, аліменти на утримання якого стягнуті з відповідача на користь ОСОБА_1 рішенням Печерського районного суду м.Києва від 30.11.2007 р. до повноліття дитини.

На підставі викладеного, ст.ст.3, 150, 155, 157, 164, 166 СК України, ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 213, 214-215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Печерського району м.Києва про позбавлення батьківських прав - задовольнити в повному обсязі.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, батьківських прав по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після набрання рішенням законної сили його копію направити до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві для внесення відмітки до актового запису № 1367 від 15.11.2003 р. про народження дитини.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова