АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3279/15 Справа № 200/5831/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Циганков В. О. Доповідач - Калиновський А.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Калиновського А.Б.

Суддів - Гайдук В.І, Єлізаренко І.А.

При секретарі - Видюковій Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАПА-Україна" на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАПА-Україна" про визнання недійсним звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив визнати незаконним звільнення, визнати недійсним наказ про його звільнення, визнати недійсним запис ТОВ «ГАПА-Україна» у трудовій книжці про його звільнення, визнати відсутність його на роботі у ТОВ «ГАПА-Україна» за період з січня 2014 року по цей час як вимушений прогул, стягнути з ТОВ «ГАПА-Україна» на його користь заробітну плату за період з травня 2013 року по квітень 2014 року, виходячи з розміру середньої зарплати 1638,80грн. за місяць у розмірі 22 533,50 грн., поновити його на посаді бригадира складальника виробів ТОВ «ГАПА-Україна» з дати незаконного звільнення, стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 4000 грн., а також понесені

судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з відповідачем перебував в

трудових відносинах з грудня 2006 року, на посаді бригадира складальників виробів у цеху. З травня 2013 року по грудень 2013 року заборгованість по заробітній платі становила 11 231,30 грн., оклад становив 2500,00 грн., але в серпні 2013 року оклад був скорочений до розміру мінімальної заробітної плати, про що він дізнався у січні 2014 року. 10 січня 2014 року йому було запропоновано звільнитися з виплатою заборгованості по заробітній платі у повному обсязі. Позивач оформив відпустку, вийшов з відпустки 27 січня 2014 року і вже не мав можливості потрапити на робоче місце, цех був опломбований. 27 січня 2014 року він та колектив звернулись зі скаргою до районного відділу міліції, а 04 лютого 2014 року - до прокуратури з приводу невиплати заробітної плати. 20 лютого 2014 року він отримав смс повідомлення з проханням з'явитися на роботі та отримати трудову книжку 26 лютого 2014 року. Трудову книжку без розрахунку по заробітній платі він відмовся брати, 06 березня 2014 року отримав грошовий переказ у розмірі 110,68 грн. за роботу у січні 2014 року і цінний лист з трудовою книжкою, в якій був зроблений запис про його звільнення з недовіри до нього з боку директора без будь-яких пояснень.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ТОВ "ГАПА-Україна" про визнання недійсним звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Визнано незаконним звільнення від 06 лютого 2014 року ОСОБА_3 за ст. 41 п. 2 КЗпП України.

Визнано недійсним наказ №6/14-К від 06.02.2014 року ТОВ "ГАПА-Україна" про звільнення ОСОБА_3 за ст. 41 п. 2 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді бригадира складальника виробів ТОВ "ГАПА-Україна" з 06 лютого 2014 року.

Визнано відсутність ОСОБА_3 на роботі у ТОВ "ГАПА-Україна" за період з січня 2014 року по 07 серпня 2014 року як вимушений прогул.

Стягнуто з ТОВ "ГАПА-Україна" на користь ОСОБА_3 заробітну плату за період з травня 2013 року по квітень 2014 року, виходячи з розміру середньої заробітної плати 1 638,80 грн. за місяць, в розмірі 22 533,50 грн., а також моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн.

Стягнуто з ТОВ "ГАПА-Україна" на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку вчинення винних дій працівником, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Судом встановлено, що 06.12.2006 року позивач був прийнятий на посаду складальника виробів ТОВ "ГАПА-Україна" на підставі наказу №46/к від 06.12.2006 року(а.с.14).

З 2012 року позивач працював на посаді бригадира складальників виробів у ТОВ "ГАПА-Україна".

Наказом №6/14-К від 06.02.2014 року його було звільнено з посади бригадира складальників виробів, відповідно до п.2 ст.41 КЗпП України, про що до трудової книжки внесено відповідний запис.(а.с. 12,14).

28.02.2014 року на адресу позивача відповідачем надіслано лист, в якому повідомлено про те, що заробітна плата за січень 2014 року надсилається поштовим переказом без зазначення суми, компенсації при звільненні не виплачені через відсутність даних та документів, що сталось внаслідок крадіжки на підприємстві. Зазначено, що підстави наказів кожному з адресатів відомі. Таким чином, зазначений лист має бланкетну форму, не містить конкретики, формою листа передбачено лише зміну прізвища адресата(а.с.15).

04.02.2014 року до правоохоронних органів позивачем надіслано заяву про вчинення кримінального правопорушення у відношенні нього за ст. 175 КК України, де викладено обставини вчинення злочину директором відповідача ОСОБА_4, об'єктом якого є його охоронювані законом трудові права з своєчасного та повного отримання заробітної плати, трудової книжки(а.с.8-9).

За даною заявою слідчим відділом РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області розпочате досудове розслідування за кримінальним провадженням №0000436, яке в подальшому передане за підслідністю в Бабушкінський РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області(а.с.11).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання незаконним його звільнення, наказу про його звільнення, визнання недійсним запису у його трудовій книжці про звільнення та про поновлення його на роботі, суд правильно виходив з того, що позивача звільнено з посади за відсутності підстав для застосування п. 2 ст. 41 КЗпП України. У наказі про звільнення не зазначено, у чому саме полягають винні дії позивача, які б порушували трудове законодавство і свідчили про невиконання ним своїх трудових обов'язків та коли саме вони мали місце.

Рішення про звільнення позивача від 06.02.2014р. було прийнято за відсутності винних протиправних дій позивача, наявність яких вимагає п. 2 ч.1 ст. 41 КЗпП України і, таким чином, свідчить про звільнення позивача без законної підстави.

Окрім відсутності порушень трудового законодавства з боку позивача, його не могло бути звільнено згідно п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, оскільки позивач не належить до категорії працівників, які можуть бути звільненні на підставі втрати довіри до них. Відповідач не надав суду доказів укладення з позивачем договору про повну матеріальну відповідальність, наданий до суду першої інстанції договір про повну матеріальну відповідальність від 06.12.2006 року був укладений з ОСОБА_3, як працівником, який займав посаду менеджера по оптовій торгівлі(а.с. 123).

Проте звільнений позивач був з іншої посади, а саме з посади бригадира складальників виробів.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн. з відповідача на користь позивача, суд дійшов вірного висновку про її обґрунтованість та розмір.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, суд виходив з того, що вона підлягає стягненню за період з травня 2013 року по квітень 2014 року, виходячи з розміру середньої заробітної плати 1 638,80 грн. за місяць, в розмірі 22 533,50 грн.

З таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, в день звільнення підприємство повинно виплатити працівнику усі належні йому суми.

Відповідача було звільнено з роботи за наказом №6/14-К від 06.02.2014 року.

Тому висновки суду щодо стягнення на користь позивача заробітної плати з дня звільнення по квітень 2014 року є безпідставними та такими, що не грунтуються на вимогах діючого законодавства.

Як видно з довідки ТОВ "ГАПА-Україна" від 30.12.2013 року, місячна заробітна плата позивача була встановлена з травня по липень 2013 року у розмірі 2048,50 грн., проте з серпня по грудень 2013 року вона була зменшена і становила 1017,16 грн. на місяць(а.с. 5).

На підтвердження зменшення, у встановленому законом порядку, ОСОБА_3 місячної заробітної плати з серпня 2013 року, відповідачем доказів до суду не надано. Представник відповідача у судовому засіданні апеляційної інстанції підтвердив, що наказів про зміну умов праці відносно ОСОБА_3 та його переводу на нові умови, підприємством не видавалось.

Таким чином при розрахунку заборгованості по заробітній платі ОСОБА_3 з травня 2013 року по день звільнення необхідно виходити із місячної заробітної плати у розмірі 2048,50 грн.

Середньоденна заробітна плата позивача розрахована відповідно до п. 8 Порядку обчилення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100, яка складає 95,28 грн.

Як видно з матеріалів справи, довідки про заборгованість відповідача по заробітній платі, відповідач має заборгованість по заробітній платі ОСОБА_3 за період з травня 2013 року по грудень 2013 року включно та 11 днів за січень-лютий 2014 року.

При визначенні розміру заборгованості по заробітній платі підприємства перед позивачем суд не приймає до уваги довідки про заборгованість по заробітній платі надані підприємством, у яких з серпня 2013 року заробітна плата позивачу була зменшена з 2048,50 грн. до 1017,16 грн., а у інших до 1136,36 грн., оскільки вони суперечать штатному розкладу, табелям обліку робочого часу щодо розміру заробітної плати ОСОБА_3 у спірний період та свідчать про безпідставне зменшення її до зазначених розмірів.(а.с. 54, 161).

Що стосується заборгованості відповідача перед позивачем з січня 2014 року по 06 лютого 2014 року, то відповідно до табеля обліку робочого часу і розрахунку оплати праці, наданого ТОВ "ГАПА-Україна" під час розгляду у суді апеляційної інстанції, позивачем відпрацьовано три дні за цей період: 9,10,13 січня 2014 року(а.с. 154-155).

Як встановлено та підтверджено позивачем, 06 березня 2014 року він отримав грошовий переказ від ТОВ "ГАПА-Україна" у розмірі 110,68 грн., проте не в повному обсязі, з огляду на середньоденну заробітну плату ОСОБА_3 у розмірі 95,28 грн., за відпрацьовані дні у січні 2014 року, а тому вимоги про стягнення заробітної плати за ці дні підлягають задоволенню за виключенням отриманих 110,68 грн.

Щодо робочих днів з 28 по 31 число у січні та з 03 по 06 число лютому 2014 року, по яким відповідачем у табелі обліку робочого часу і розрахунку оплати праці проставлено відмітку "ПР" - прогул, то вимоги про стягнення заробітної плати за ці дні підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як видно з довідки ПАТ "Видавництво "Зоря" від 03.07.2014 року та стверджувалось позивачем, орендовані приміщення ТОВ "ГАПА-Україна" були опечатані з 23.01.2014 року по 06.02.2014 року(а.с. 138).

Будучи у відпустці без збереження заробітної плати з 14 по 27 січня 2014 року, позивач 28 січня 2014 року вийшов на роботу, проте не зміг приступити до виконання трудових обов'язків, так як у нього не було доступу до цеху.

ТОВ "ГАПА-Україна" будь-яких наказів про звільнення ОСОБА_3 від виконання трудових обов'язків на час, коли їх приміщення були опечатані не приймало, доступу до приміщення працівнику не надано та фактично від роботи його звільнено не було, тобто він за вини підприємства не мав можливості виконувати свої трудові обов'язки.

Як видно з табеля обліку робочого часу і розрахунку оплати праці, позивачу проставлено відмітку "ПР" - прогул, за 4 робочих дні у січні 2014 року та за 4 дні у лютому 2014 року. Середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 встановлена у розмірі 95,28 грн. і, таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача заробітної плати за січень, лютий 2014 року підлягає сума за 11 днів, з урахуванням відпрацьованих трьох днів у січні 2014 року.

Отже, стягненню з ТОВ "ГАПА-Україна" на користь ОСОБА_3 заборгованості по заробітній платі за період з травня 2013 року по 06 лютого 2014 року, підлягає сума у розмірі 17 325,40 грн.: 2048,50 грн. х 8 місяців( з травня по грудень 2013 року) = 16 338,00 грн., + 95,28 грн. х 11 днів( січень-лютий 2014 року) = 1048,08 грн. ? 110,68 грн. = всього 17 325,40 грн.

Вирішуючи питання, суд на вищевказані обставини справи уваги не звернув та помилково дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі у розмірі 22 533,50 грн.

Що стосується визнання відсутності ОСОБА_3 на роботі у ТОВ "ГАПА-Україна" за період з січня 2014 року по 07 серпня 2014 року як вимушений прогул, то рішення в цій частині підлягає скасуванню, із відмовою у задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки 06 лютого 2014 року ОСОБА_3 був звільнений, а вимоги щодо стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу ним не заявлялися.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції не було встановлено на якій посаді перебував позивач перед звільненням та чи переводився на посаду бригадира не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно наданого відповідачем штатного розкладу, з 01 лютого 2013 року позивач займав посаду бригадира з місячним окладом 2000,00 грн. та премією 500 грн.(а.с. 54).

Факт зайняття ОСОБА_3 посади бригадира з січня 2012 року підтверджується також табелем обліку робочого часу за січень-лютий 2012 року, наказом від 10.01.2014 року про надання йому відпустки та іншими документами, які надані відповідачем(а.с. 117-124).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАПА-Україна" задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2014 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАПА-Україна" на користь ОСОБА_3 заробітної плати за період з травня 2013 року по квітень 2014 року, виходячи з розміру середньої заробітної плати 1 638,80 грн. за місяць, в розмірі 22 533,50 грн. - скасувати.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАПА-Україна" на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі за період з травня 2013 року по 06 лютого 2014 року, у розмірі 17 325,40 грн.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2014 року в частині визнання відсутності ОСОБА_3 на роботі у Товаристві з обмеженою відповідальністю "ГАПА-Україна" за період з січня 2014 року по 07 серпня 2014 року як вимушеного прогулу - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАПА-Україна" про визнання відсутності ОСОБА_3 на роботі у Товаристві з обмеженою відповідальністю "ГАПА-Україна" за період з січня 2014 року по 07 серпня 2014 року як вимушеного прогулу - відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: