Справа № 752/6223/15-ц
Провадження №: 2/752/3467/15
22 червня 2015 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Пасинок В.С.
за участю секретаря - Власенко Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Університету банківської справи Національного банку України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
у березні 2014 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Свої вимоги мотивував тим, що 24 квітня 2013 року між Державним вищим навчальним закладом «Українська академія банківської справи Національного банку України» в особі директора Севастопольського інституту банківської справи Української академії банківської справи Національного банку України Огієнка В.І. та ОСОБА_1, яка на зазначену вище дату працювала начальником навчального відділу Севастопольського інституту банківської справи Української академії банківської справи Національного банку України, укладено договір № 16/к про надання середньострокової грошової позики на споживчі цілі у сумі 50 000,00 грн. строком користування на 32 місяці.
Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19 червня 2013 року № 238 «Про внесення змін до структур навчальних закладів Національного банку України» Севастопольський інститут банківської справи включено до структури Університету банківської справи Національного банку України (м. Київ). Університет банківської справи Національного банку України є правонаступником за правами та обов'язками, узятими Севастопольським інститутом банківської справи Української академії банківської справи Національного банку України (м.Київ). Посилаючись на те, що відповідач взяті на себе за договором зобов'язання належним чином не виконує, просив суд стягнути з останньої заборгованість за договором № 16/к від 24 квітня 2013 року станом на 25 березня 2015 року в загальному розмірі 20 711,99 грн., а також суму судового збору в розмірі 243,60 грн..
У судове засідання представник позивача та відповідач не з'явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
За вказаних обставин суд визнав можливим проводити судове засідання за відсутності представника позивача та відповідача у заочному порядку.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 24 квітня 2013 року між Державним вищим навчальним закладом «Українська академія банківської справи Національного банку України» в особі директора Севастопольського інституту банківської справи Української академії банківської справи Національного банку України Огієнка В.І. та ОСОБА_1, яка на зазначену вище дату працювала начальником навчального відділу Севастопольського інституту банківської справи Української академії банківської справи Національного банку України, укладено договір № 16/к про надання середньострокової грошової позики, з наступними змінами та доповненнями, відповідно до умов якого ОСОБА_1 на споживчі цілі було надано грошова позика в сумі 50 000,00 грн. строком користування на 32 місяці (а.с. 8-15).
Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19 червня 2013 року № 238 «Про внесення змін до структур навчальних закладів Національного банку України» Севастопольський інститут банківської справи включено до структури Університету банківської справи Національного банку України (м. Київ). Університет банківської справи Національного банку України є правонаступником за правами та обов'язками, узятими Севастопольським інститутом банківської справи Української академії банківської справи Національного банку України (м.Київ).
Судом встановлено, що позивачем виконано умови зазначеного вище договору та ОСОБА_1 отримано грошову позику згідно умов договору, що підтверджується випискою з рахунку за квітень 2013 року (а.с. 16).
Як встановлено судом, згідно з наказом Університету від 26 червня 2014 року № 119-К 27 червня 2014 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 35).
Згідно п. 4.1.4. договору у разі звільнення з Університету у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 5 статті 36, пунктами 1, 2, 5, 6 статті 40 Кодексу законів про працю України, за власним бажанням з поважних причин позичальник зобов'язується до 20 числа щомісяця вносити готівкою в касу Університету або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок Університету щомісячну суму повернення позики та оплату за користування нею, що визначені в цьому договорі, пеню, штраф (у разі їх нарахування).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не сплачує заборгованість за договором позики, чим порушує прийняті на себе зобов'язання.
Згідно з п. 5.1. договору позики у разі несвоєчасного виконання позичальником зобов'язань з повернення грошової позики, оплати за користування нею (за відсутності письмової домовленості про відстрочення повернення грошової позики) нараховується пеня у розмірі 0,05 відсотка від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення, яку позичальник повинен сплатити Університету.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
У відповідності до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
У зв'язку з порушенням відповідачем умов договору станом на 25 березня 2015 року загальна заборгованість ОСОБА_1 за договором грошової позики № 16/к від 24 квітня 2013 року становить 20 711,99 грн., з яких:
7 499,26 грн. - заборгованість по погашенню грошової позики;
542,74 грн. - заборгованість по погашенню відсотків за користування грошовою позикою;
12 440,00 грн. - залишок грошової позики.
Факт заборгованості у відповідача перед позивачем підтверджується доданим до матеріалів справи розрахунком заборгованості.
Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Згідно з ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Тому, оскільки на день розгляду справи з боку відповідача відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження відсутності заборгованості за договором грошової позики, суд, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 11 ЦПК України, надходить до висновку про обґрунтованість позову та про те, що обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню. При цьому суд приходить до висновку про можливість покладення в основу рішення розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем, оскільки останній стороною відповідача не спростований в розрізі ст. 60 ЦПК України.
Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в справі.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 526, 610, 612, 629 ЦК України, ст. ст. 10, 57, 60, 88, 224-226 ЦПК України, суд, -
позов Університету банківської справи Національного банку України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.С. Пасинок