Справа 206/141/15-ц
Провадження 2/206/220/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" серпня 2015 р. Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухоруков А.О.,

при секретарі Гуртовий В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про поділ майна та стягнення суми,

В С Т А Н О В И В:

13 січня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про розподіл майна та стягнення суми. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 1998 року вони з відповідачем проживали однією сімєю та вели спільне господарство, свої стосунки в органах ДРАГС не оформлювали. Факт проживання однією сімєю, ведення спільного господарства та володіння майном, як спільною сумісною власністю, встановлено рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.03.2014 року. З початку 2013 року їхні сімейні стосунки зіпсувалися та вони вимушені жити окремо. За період їхнього сумісного проживання ними було придбано майно, що складається з холодильника Samsung вартістю 8500 гривень придбаного в 2010р., персонального комп'ютера Samsung вартістю 5 645 гривень придбаного в 2012р., пральної машини Ariston варт. 4300 гривень придбаної в 2008р., водонагрівача Venus вартістю 1500 гривень придбаного в 2007р., газової плити Ariston вартістю 3500 гривень придбаної в 2013р., дивана вартістю 4000 гривень придбаного в 2006р., дивана вартістю 2000 гривень придбаного в 2006р., пилососа Sumsung вартістю 1200 гривень придбаного в 2012р., шафи вартістю 4500 гривень придбаної в 2012р., ліжко вартістю 2600 гривень придбане в 2012р., комод вартістю 1000 гривень придбаний в 2012р., вікна пластикові Rehau 4шт. вартістю 9000 гривень придбані в 2005р., двері вхідні металеві вартістю 3000 гривень придбані в 2012р., двері міжкімнатні (дерево) 3 шт. на загальну суму 7000 гривень придбані в 2009р., а всього на суму 57 745 гривень. Все вище перелічене майно та документи, які підтверджують його вартість, знаходяться у одноособовому володінні та користуванні відповідача. Позивач не має ніякого доступу ні до майна, ні до документів, що порушує його права. На даний час домовленості між ними щодо розподілу майна не досягнуто. Позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь в рахунок компенсації вартості Ѕ частини спільно нажитого майна суму, у розмірі 28195 грн.

19.02.2015 року відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вартість придбаного за час сумісного проживання майна, на теперішній час складає 3800 грн. Майно має бути поділено з відступом від рівності часток, т.я. диван та персональний комп»ютер були придбані для сина і він користується цим майном. Позивач ОСОБА_2 просила суд ухвалити рішення, яким, поділити нажите майно між нею та відповідачем наступним чином. Виділити їй диван вартістю 200 грн, диван вартістю 300 грн, персональний комп»ютер вартістю 2000 грн, всього на загальну суму 2500 грн; виділити ОСОБА_1 телевізор вартістю 450 грн, DVD плеєр Orion вартістю 150 грн, супутникову антену вартістю 700 грн всього на загальну суму 1300 грн.

Ухвалою суду від 17.08.2015 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна за її заявою залишено без розгляду.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та пояснив, що холодильник був придбаний восени та відповідач оформлювала його на себе, персональний компютер був придбаний у Придніпровську, пральна машина та телевізор у АБВ-техніка, газову плиту відповідач сама замовляла через інтернет-ресурс, два дивани були придбані ним у Будинку побуту, пилосос також замовлявся через інтернет, пластикові вікна замовляли на фірмі, двері у приватного підприємця. Ліжко, комод та шафа куплялися в комплекті. Ліжко було придбано для себе, а не для бабусі, але вона ним користувалася. Фото було зроблено при сумісному проживанні. Просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що за час спільного проживання сторонами було придбано низку речей, для оновлення помешкання, посилання представника відповідача на ті обставини, що у відповідача відсутні документи на придбане майно, не може свідчити про той факт, що він не має до них відношення. Просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнавала та пояснила, що холодильник було придбано в 2014 році, компютер був подарунком дитині, пральна машина та телевізор придбано у АБВ-техніці, при цьому пральну машину позивач подарував їй на день народження, водонагрівач був придбаний її матірю, один диван купувався сину, другий для неї та позивача. Спальний гарнітур був куплений її матірю та нею ж і використовувався. Пилососу Самсунг в них не було, їм все віддавала мама, вони півроку спали на полу, двері про які говорить позивач були замовлені, але вони від них відмовилися, оскільки вони були незадовільної якості. Пилосос «Лібертон» був подарований її матері.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнавала в повному обсязі та пояснила, що вимоги позивача частково не обґрунтовано, не всі придбані речі за час спільного проживання вірно зазначені а також не вірно зазначені роки їх придбання. Крім того майно повинно ділитися в натурі між сторонами, компенсація може бути стягнута лише за згодою іншої сторони та внесення грошових коштів на депозитний рахунок суду.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що сторони з 1998 року по вересень 2013 року проживали однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, що підтверджується рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.03.2014 року, яке набрало законної сили ( а.с. 8-11).

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як стверджує позивач, за час проживання однією сімєю ними було придбано спільне майно, а саме: холодильник Samsung, персональний комп'ютер Samsung, пральна машина Ariston, водонагрівач Venus, газова плита Ariston, пилосос Sumsung, пилосос Lіberton, два дивани, спальний гарнітур (шафа, ліжко, комод), вікна пластикові Rehau 4шт. з балконним блоком, двері вхідні металеві, двері міжкімнатні (дерево) 3 шт. ( а.с. 35-49, 52-58, 77-83).

Так, відповідач та її представник в судовому засіданні не погоджувались з часом, вартістю придбання спільного майна та його переліком. Відповідач посилається на ті обставини, що за час сумісного проживання ними було придбано наступне майно: диван для сина в 2005 році вартістю 200грн, диван в 2007 році вартістю 300грн, системний блок та монітор "Sumsung" (персональний комп'ютер) в 2011 році вартістю 2000грн, телевізор "Philips" в 2006р. вартістю 450грн, DVD плеєр Orion 2006р. вартістю 150грн, супутникова антена 2006р. вартістю 700грн., а всього 3800грн., половина вартості 1900грн.

Відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № 1912-15 від 09.07.2015 року дійсна вартість майна, що знаходиться у квартирі відповідача ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 та є предметом розгляду справи, ставновить 41 520,33 грн, зокрема: холодильник Samsung RL44 ECSW 6660 грн, персональний компютер 5004,49 грн, пральна машина Ariston AVTF 10g 2949,50 грн, водонагрівач Venus WJ 80 883,20 грн, газова плита HOTPOINT Ariston C 34S G1 (W) -3943,10 грн, пилосос Samsung SC6570 291,72 грн, пилосос Liberton 505,20 грн, два дивани «Арлекино» - 813,12 грн, «Буржуа» - 1740 грн, спальний гарнітур 6600 грн, вікна пластикові Rehau 4 шт з балконним блоком 6580 грн, двері вхідні металеві 2790 грн, двері міжкімнатні 3 шт 2760 грн ( а.с. 128-144).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що позивач є його братом, йому відомо про ті обставини, що у них в квартирі по вул. Космонавтів в м. Дніпропетровську робився ремонт, мінялися вікна близько 10 років назад. Ремонт робили у кухні, спальні ванній та дитячій кімнаті. Купувалися два дивани, стіл, шафа, холодильник, водонагрівач, пральна машина, змінювалися двері. Все робилося за кошти позивча. Свідок допомагав робити ремнт, ремонт робився за спільною ініціативою. Коли купувався водонагрівач, він не памятає, ремонт у ванній кімнаті робився на початку 2000 року, холодильник був придбаний 7 років тому. Пилосос червоного кольору купувався три роки тому. Була придбана шафа для книжок, для речей та письмовий стіл. Відповідача не влаштовував зовнішній вигляд дверей та двері були змінені. Щодо коштовних подарунків йому не відомо. В момент розрахунку за замовлені двері він присутній не був.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що він є хрещеним батьком дитини сторін по справі. Йому відомо те, що поки сторони проживали разом, позивач робив ремонт і все купував в сімю. Вставлялися вікна, замінювалися двері, робився ремонт у кімнаті дитини. Водонагрівач купувався в 2007 році, вікна купувалися ще раніше, всі вікна у трикімнатній квартирі були замінені. Купувалися дивани та інші меблі. Відповідачу не сподобалися куплені двері. Точних дат покупок він не памятає. Все купувалося за грошові кошти позивача, коштів відповідача він жодного разу не бачив.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що вона є матірю відповідача. Всі покупки проводилися за її фінансуванням. Перший ремонт в квартирі розпочала вона, в неї були гроші, про що позивач знає, крім того їй від сестри дісталася спадщина як джерело коштів. Станом на 2004 рік в неї було 3000 долларів США, вона їх обмінювала поступово. В кінці 2004 року вона розпочала ремонт квартири за власні кошти. Металеві двері вона ставила за свої кошти, водонагрівач був поставлений нею в 2004 році. Вікна в квартирі вона ставила за свої кошти, що купувати вирішувала донька. Вікна тоді коштували 7500 грн. Позивач купив дитині компютер в 2012 році та в 2006 році зробив у дитячій кімнаті ремонт, купив диван для дитини. Два дивани вони купували за власні кошти. Позивач казав, що пральна машинка та телевізор це подарунок на 8 березня. Пилосос відповідачу подарували на день народження. Свій пилосос вона віддала позивачу до житлового приміщення на Ігрені. Броньовані двері позивач також відвіз на Ігрень. За двері, вікна та водонагрівач розраховувалася вона. Меблі в кімнату купували за її кошти, позивач нічого не давав. Коли донька отримала відпускні, вони придбали газову плиту. Позивач вже тоді пішов з сімї. Холодильник вони купували з донькою в 2014 році через інтернет. Перший раз позивач привів майстра по дверям, ті двері були такі, що на них неможливо було дивитися. Пральну машинку купували в 2006 році, газову плиту за 3200 грн через інтернет. Міжкімнатні двері замовляла вона на Донецькому шосе.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що меблі купувалися за гроші матері відповідача за 6000 грн. Позивач грошей зовсім не давав. Ремонт на кухні також був за її гроші. Телевізор купували разом, але він також забрав його собі на ж/м Ігрень. Він робив ремонт у дитячій кімнаті. Дивани купували разом. Пральну машину позивач подарував. Всі меблі мати відповідача віддала в Крим позивачу. Газову плиту відповідач купувала сама. Меблі купувалися в 2008 році, водонагрівач купувався в 2004 році. Всі вікна купувала мати відповідача. Вона давала гроші. Пилосос було подаровано на свято 8 березня. Газову плиту було куплено вже після того, як позивач пішов. Дивани купувалися в 2005 році. Все це їй відомо зі слів ОСОБА_5

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що під час спільного життя позивача та відповідача ОСОБА_5 постійно щось купувала. Їй відомо що приблизно в 2005-2006 році позивач подарував відповідачу пральну машинку. Купувався диван у спальню сину. Все інше купувала мати відповідача. В 2006 році меблі вивезли до Криму. Їй відомо, що позивач вирішив придбати двері, але вони були погані. Ці двері вона бачила на ж/м Ігрень. ОСОБА_5 сама робила ремонт і все за свої кошти. В неї було декілька тисяч доларів США. За які кошти купувалися двері їй не відомо. Пилосос дарували відповідачу в 2007 році на 40 років. Один диван купувався сину, а ще через рік купили другий диван. Водонагрівач купувала ОСОБА_5 в 2004 році. Холодильник придбали приблизно на кінці 2013 на початку 2014 року. Хто купував холодильник їй не відомо, але відомо, що його шукала відповідач.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що він раніше працював разом з позивачем. Він робив проводку у кухні, де сторони раніше проживали. В той час відповідач казала, що повинні привезти холодильник, його привезли та поставили у них в коридорі. Ввечері вони забрали старий холодильник та поставили новий. Модель холодильника «Samsung», світлого кольору двокамерний. Це було приблизно років 4-5 тому. Років через два позивч робив ремонт у коридорі, і він знову робив там проводку. Відповідач казала, що повинні привезти меблі. Привезли шафу та комод. Все заносили бабусі до кімнати. Сусід допомагав збирати ці меблі. Щодо бойлеру вони приїзджали перевіряти його стан, а відповідач казала, навіщо ми це робимо бо позивач придбав його декілька років назад. На кухні робили ремонт у 2010 році, потім через років через 1,5-2 робили ремонт у коридорі. Водонагрівач був «Арістон», в квартирі були і інші речі, але йому не відомо, де що купувалося.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що в якому році не памятає, сторони замовили у нього виготовлення трьох міжкімнатних дверей із сосни у квартиру. Ці події сталися приблизно 10 років назад. Це були комплекти, він їх виготовив та встановив у квартирі, що знаходиться в районі Будинку побуту. На замовлення дверей приходили і позивач і відповідач, скільки коштували двері він не памятає.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що він є сусідом сторін. Йому відомо, що все почалося з ремонтів, ремонт проводився у ванній кімнаті, потім у їдальні і дальній спальні, зробили кімнату дитині а потім коридор. Йому відомо, що купувався телевізор, також диван чи ліжко, нові меблі для дитини. Йому казали, що купували холодильник, але він цього не бачив, також казали, що купували плиту на кухню. Разом з ремонтом показували йому нові двері. Вхідні двері зявилися 2-4 роки тому назад. За пилосос йому нічого не відомо. Водонагрівач стоїть давно, замінювалися вікна. Хто платив за вікна йому не відомо.

Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, заслухавши покази свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно ч.ч. 2,3 ст. 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно з положеннями ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Змістом ст. 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В силу ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ч.1 ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Положеннями ст. 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Так, беручи до уваги покази свідків та наявні матеріали справи суд приходить до висновку, що з майна заявленого позивачем, що є предметом розгляду справи, слід відокремити, що в даному випадку не можна вважати спільною сумісною власністю з наступних підстав.

Так, в матеріалах справи міститься копія договору та акт приймання-передачі металопластикових конструкцій від 16.03.2005 року та 18.03.2005 року відповідно, укладених між ПП Примаков та ОСОБА_5 (а.с. 54-55), копія договору № 58/3 від 06.03.2007 року укладеного між ПП «Тарос» та ОСОБА_5 про виготовлення вхідних та міжкімнатних дверей ( а.с. 56-58), що в свою чергу унеможливлює поділ даних предметів спору, як спільної сумісної власності, оскільки відповідно до вищезазначених договорів, вони були придбані ОСОБА_5 Даний факт також підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 та спростовує пояснення свідка ОСОБА_11 про той, факт, що все придбавалося за грошові кошти позивача.

В судовому засіданні представник позивача посилалася на ті обставини, що ПП Тарос, з яким було укладено договір від 20.03.07р. щодо виготовлення дверей, було офіційно припинено ще 13.02.07р, та на даний момент не значиться в реєстрі, і таким чином, договір, укладений після припинення юридичної особи не може бути дійсним та слугувати належним доказом. Однак, суд приходить до висновку, що договір, що міститься в матеріалах справи може вважатися належним доказом по справі, оскільки підтверджує витрати певної особи на придбання майна. Можлива недобросовісність дій продавця (постачальника) майна, навіть у разі його припинення, не спростовує наявності таких витрат.

Щодо придбання спального гарнітуру, свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що він купувався особисто ОСОБА_5 приблизно за 6000 грн. Крім того, як було пояснено в судовому засіданні відповідачем, та проти чого відповідач не заперечував, спальний гарнітур розташований у кімнаті матері відповідача, що також дає підстави прийти до висновку про те, що він не може входити до переліку спільної сумісної власності.

Відповідно до видаткової накладної № Т-795747 року газова плита HOTPOINT Ariston C 34G1 (W) була придбана відповідачем ОСОБА_2 11.10.2013 року, тобто за межами встановленого рішенням суду строку факту проживання сторін однією сімєю (а.с. 53).

Посилання представника відповідача на ті обставини, що доручення на придбання газової плити було укладено відповідачем 23.08.2013 року, тобто за час проживання однією сімєю з позивачем, суд вважає помилковими, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна, або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Таким чином, в судовому засіданні будь-яких достатніх доказів на підтвердження пояснень та вимог позивача щодо віднесення встановлених металопластикових вікон та дверей, придбання спального гарнітуру, та газової плити до переліку спільної сумісної власності та спростування вищезазначених доказів що містяться в матеріалах справи суду не надано.

Дивани «Буржуа» та «Арлекіно», а також персональний компютер були придбані позивачем, що підтверджується поясненнями сторін та свідків а також товарними чеками, що містяться в матеріалах справи ( а.с. 35-37).

Пральна машина Ariston була придбана позивачем ОСОБА_1, проти чого відповідач не заперечувала, однак посилалася на ті обставини, що вищезазначена пральна машинка була подарована їй позивачем на свято 8 березня. Однак в судовому засіданні позивач дані обставини не визнавав.

Таким чином, з усього вище переліченого майна суд вважає за необхідне віднести до переліку, що є спільною сумісною власністю, придбаною сторонами за час спільного мешкання наступне майно: холодильник Samsung RL44 ECSW вартістю 6660 грн, персональний компютер вартістю 5004,49 грн, пральна машина Ariston AVTF 10g вартістю 2949,50 грн, водонагрівач Venus WJ 80 вартістю 883,20 грн, пилосос Samsung SC6570 291,72 грн, два дивани «Арлекіно» - 813,12 грн, «Буржуа» - 1740 грн., що відображено у висновку судової товарознавчої експертизи №1912-15, складений 09.07.2015 року Дніпропетовським НДІСЕ (а.с. 128-144), а загалом вартістю 18282,03грн.

За змістом ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Частинами четвертою та пятою вказаної норми права визначено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Із роз'яснень викладених у п. 30 постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток.

Відповідно до ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної, немайнової шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб.

Так, з матеріалів цивільної справи вбачається, що спірні предмети були придбані у спільну сумісну власність, однак позивач в позовній заяві не ставив питання щодо визнання за ним певних речей чи виділення майна в натурі, а просив лише стягнути грошову компенсацію у вигляді 1/2 частини їх загальної вартості, проти чого відповідач в судовому засіданні заперечувала, а тому суд приходить до висновку, що в даному випадку позивач обрав не передбачений у даному випадку спосіб спосіб захисту своїх прав та інтересів, у звязку з чим вважає за необхідне відмовити у задоволенні його позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 60, 61, 70, 71, 74 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4 8, 10, 11, 18, 57-64, 88, 130, 208, 209, 212 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков