АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 673/10/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1446/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючої судді Кізюн О.Ю.

суддів: Переверзєвої Н.І., Варвус Ю.Д.

при секретарі Дубовій М.В.

з участю: представників сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні справу провадженням № 22ц/792/1446/15 за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 на рішення Деражнянського районного суду від 03 червня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до Хмельницької обласної спілки споживчих товариств про скасування постанови про звільнення та поновлення на роботі.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,

встановила:

В січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Хмельницької обласної спілки споживчих товариств з позовом про поновлення на роботі.

В обгрунтування вимог позивач вказував, що відповідно до контракту від 27.12.2013 року, укладеного між ним та відповідачем, його прийнято на посаду директора ДП „Деражнянський плодоконсервний завод. Постановою № 213 правління Хмельницької облспоживспілки від 29.12.2014 року його звільнено з посади директора ДП облспоживспілки „Деражнянський плодоконсервний завод з 29 грудня 2014 року у звязку із закінченням дії контракту відповідно до п.8 ст.36 КЗпП України. Вважає, що звільнення його із займаної посади є незаконним, оскільки в Контракті від 27.12.2013 року не зазначено закінчення строку його дії, тому трудові відносини не можуть бути припиненні з підстав закінчення дії контракту. Крім того, з 28.12.2014 року по 09.01.2015 року він перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності. Позивач просив скасувати постанову правління Хмельницької облспоживспілки від 29.12.2014 року про його звільнення та поновити його на посаді директора ДП „Деражнянський плодоконсервний завод.

Рішенням Деражянського районного суду від 03 червня 2015року у задоволенні

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_2 Справа №22ц/792/1446 /15

Доповідач Кізюн О.Ю. Категорія № 53,54

позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог. Апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, у тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно положень ст.65 Господарського кодексу України для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства.

У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт). В якому визначаються строк найму, права, обовязки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін.

Судом першої інстанції обєктивно встановлено, що згідно Контракту, укладеного головою правління облспоживспілки та ОСОБА_1, ОСОБА_1 призначений на посаду директора ДП облспоживспілки „Деражнянський плодоконсервний завод на строк з 27.12.2013 року до 27.12.2014 року.

Відповідно до постанови правління Хмельницької облспоживспілки № 213 від 29 грудня 2014 року ОСОБА_1 звільнено з посади директора ДП облспоживспілки „Деражнянський плодоконсервний завод з 29 грудня 2014 року у звязку із закінченням дії контракту відповідно до п.8 ст.36 КЗпП України (а.с.38-40)

Згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору передбачено підстави, зазначені в контракті.

Умовами контракту встановлено , що закінчення терміну дії контракту є підставою для його припинення (п.5.2 - 5.2.1)

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що посилання в постанові правління Хмельницької облспоживспілки № 213 від 29 грудня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 на п.8 ст.36 КЗпП України є правильним.

Доводи апеляційної скарги про те, що Контрактом від 27.12.2013 року не визначено строку його дії погодженого сторонами, а тому трудові відносини позивача із відповідачем є безстроковими, спростовуються наступним.

Відповідно до постанови правління Хмельницької облспоживспілки № 410 від 23.12.2013 року продовжено дію контракту з директором Дочірнього підприємства облспоживспілки „Деражднянський плодоконсервний завод ОСОБА_1 з 27.12.2013 року по 27.12.2014 року (а.с.8)

В п.6 Контракту зазначено, що контракт підписаний у двох примірниках, які зберігаються у кожної сторони і мають однакову юридичну силу.

В примірнику, який зберігається у відповідача і який був наданий суду першої інстанції, убачається, що відповідно до п.7 Контракту сторонами обумовлено, що контракт діє з 27.12.2013 року до 27.12.2014 року (а.с.35-37)

Позивач на обгрунтування своїх вимог долучив до позовної заяви ксерокопію Контракту, яка належним чином не посвідчена, і в якій в п. 7 зазначено, що контракт діє з 27 грудня 2013 року (а.с.4-6)

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст.64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

За клопотанням представника відповідача, судом першої інстанції була постановлена ухвала від 10 березня 2015 року про зобовязання ОСОБА_1 надати суду оригінал другого примірника Контракту, однак позивач та його представник ухилились від виконання вимог ухвали (а.с.54)

Доводи апеляційної скарги апелянт також не підтвердив належними доказами.

При вирішенні справи, суд першої інстанції, давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки строк закінчення дії контракту 27.12.2014 року припав на вихідний день, тому звільнення ОСОБА_1 в перший робочий день, а саме 29.12.2014 року, не може тлумачитися як пропущення відповідачем строку звільнення і не дає підстав вважати трудові відносини між сторонами безстроковими.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції вимог п.3 ст.40 КЗпП України, оскільки на час звільнення ОСОБА_1 з роботи він з 28.12.2014 року по 09.01.2015 року перебував на лікуванні, що підтверджується листком непрацездатності, колегія суддів також відхиляє як підставу для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин. суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду справ про перегляд судового рішення з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ураховуючи правові позиції, викладені в постанові Верховного Суду України від 26.12.2012 року у справі № 6-156цс12, колегія суддів зазначає, що норми ч. 3 ст. 40 КЗпП України на спірні правовідносини не поширюються, оскільки припинення трудового договору з позивачем мало місце з підстав, передбачених контрактом - п. 8 ст. 36 КЗпП України, а не у звязку зі звільненням з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Аналогічні правила застосовуються і до випадків звільнення працівника з підстав, передбачених ст. 41 КЗпП України.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться розяснення про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП України), які стосуються як передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України випадків, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Разом з тим зміст поняття «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» розкрито законодавцем у п. 4 ст. 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України. Це виключає охоплення змістом терміну «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена в ст. ст. 40, 41 КЗпП України або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів визнає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, що є підставою для залишення його без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деражнянського районного суду від 03 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча:підпис

Судді:підписи

Копія вірна. Суддя апеляційного суду О.Кізюн