Справа № 463/5477/14 Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/3202/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю заявника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 5 березня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Департамент гуманітарної політики Львівської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2010 року ОСОБА_2 звернувся в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Просив встановити факт його проживання у період з 23.07.1941 року до евакуації 14.05.1942 року у м. Кіров за адресою: АДРЕСА_1.

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 5 березня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржив заявник. Вважає його неправильним. Постановленим без об'єктивного дослідження представлених суду документів. Висновки суду не відповідають обставинам справи.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким встановити факт його проживання в м. Ленінграді під час війни в період з 23.07.1941 року по 14.05.1942 року. Мотивує тим, що суду була надана копія відповіді з архівного комітету Санкт-Петербургу від 10.02.2011 року, де зазначено дані про його матір, як евакуйовану з 4-ма членами сім»ї , якими фактично і були четверо неповнолітніх її дітей, в числі яких був він, хоча дані про членів сім»ї не вказані. На той час батько ОСОБА_3, який був військовослужбовцем, що і ви кликало прибуття сім»ї в липні 1941 року у Ленінград з м. Кірова - загинув, тому місце перебування дітей, без сумніву залежало від місця перебування матері, про яке у довідці вказано, що «…28. ОСОБА_4, 1909 г.р., кількість членів сім»ї - 4 особи, місце евакуації -м Кіров». Крім того, в розпорядженні суду було його свідоцтво про народження, де зазначено, що його мати саме є ОСОБА_4. Суд не зважив на надані документи не допитав в якості свідка його та рідного брата ОСОБА_5, який проживав з ним і іншими братами - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (які вже померли) в блокадному Ленінграді. Вказує, що саме вони і складали ті 4 члени сім»ї членів сім»ї ОСОБА_4, які були евакуйовані. Вказує на те, що суд не мав бажання сприяти йому встановити факт, не врахував рекомендації архівних служб Російської Федерації про звернення до суду за місцем проживання в Україні про встановлення цього юридичного факту, що потрібно для вирішення питання отримання від Російської Федерації можливих пільг або визнання особою, що пережила блокаду.

При розгляді за апеляційною скаргою заявник ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав.

Інші учасники в судове засідання не звились, причини своєї неявки суду не повідомили, тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу у його відсутності, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не відповідає.

Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно роз'яснень п.п.1, 2 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 року з подальшими змінами „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд може встановлювати факти, якщо вони за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах із громадянами інших держав.

Заяви про встановлення фактів належності особи до ветеранів чи інвалідів війни, фактів проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах судами розглядатися не можуть.

В обгрунтування заяви про встановлення факту проживання у блокадному Ленінграді в період з 23.07.1941 року по 14.05.1942 року ОСОБА_2 посилався на необхідність отримання ним знаку „Жителя блокадного Ленінграду".

Відповідно до Положення про знак „Жителю блокадного Ленінграда", затвердженого рішенням виконкому Ленінграда від 23.01.1989 року № 5, знак вручається проживавшим не менше 4 місяців в Ленінграді в період блокади (з 08.09.1941 року по 27.01.1944 року) дітям до семи років, школярам, учням шкіл ФЗО, ремісничих училищ і технікумів, студентам та іншим громадянам, не нагородженим медаллю „За оборону Ленінграда". Вручення знаку і посвідчення до нього здійснюється на підставі довідки про прописку в період блокади, або інших документів, які б доводили проживання і роботу, навчання в Ленінграді в період блокади, або евакуаційних посвідчень чи довідок про евакуацію, виданих держархівами або іншою організацією, яка має такі відомості.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту його проживання в період з 23.07.1941 року по 14.05.1942 року в блокадному Ленінграді на території Фрунзенського району м. Леніграда, суд послався на відсутність переконливих доказів на підтвердження зазначених обставин. При цьому врахував, що із архівної довідки адресно - довідкового бюро при ГУВС м. Санкт- Петербургу від 16.12.1999 року, вбачається, що мати заявника ОСОБА_4, 1909 р.н.(а.с.4), була зареєстрована та проживала у АДРЕСА_1 постійно з 23.07.1941 року. Згідно документів з архівного фонду Ленінградської міської евакуаційної комісії, в списках евакуйованого населення, зазначено, що мати заявника ОСОБА_4, 1909 року народження з членами сім»ї була виписана в евакуацію з адреси у АДРЕСА_1, в квартирних списках архівної домової книги за вказаної вище адресою немає громадян за прізвищем «ОСОБА_4». Згідно листа центру розшуку і інформації «Російського Червоного Хреста» від 14.01.2014 року, даних про ОСОБА_2, 1938 р.н. і його матері ОСОБА_4 1909 р.н. згідно даних картотеки немає.

З врахуванням зазначених вище документів, прийшов до переконання про відмову у задоволенні заяви.

З обґрунтованістю таких висновків суду колегія суддів не може погодитись .

Судом не проаналізовано інші докази у справі та не враховано, що з метою отримання даних про проживання зазначений у заяві період у Ленінграді, заявник звертався у архівний комітет Санкт-Петербурга, Центр розшуку та інформації Російського Червоного Хреста, ряд інших установ та у Комітет Державної служби і кадрової політики Адміністрації губернатора Санкт-Петербургу. Із змісту відповіді зазначеної установи від 03.12.2013 року за № 6.6-7103 убачається, що у довідці адресно-довідкового бюро при ГУВД Санкт-Петербурга і області по частково збереженим даним за період 1941- 1947 років, про осіб, вибулих із Ленінграду та не повернувшихся назад до 1947 року наявна інформація про ОСОБА_4, 1909 року народження, зареєстровану за адресою АДРЕСА_1., виписаної в евакуацію 14 травня 1942 року. Крім того, зазначено, що згідно копії довідки Санкт- Петербурської держаної установи «Житлове Агенство Адміралтейського району» наявна інформація, що згідно архівної домової книги по адресів АДРЕСА_1 ОСОБА_4, 1909 року народження була прописана постійно з 23.07.1941 року. А у документах архівного фонду Ленінградської міської евакуаційної комісії у списку евакуйованого населення, датованому 02.01.1942 року значаться наведені вище дані про її евакуацію з 4-ма членами сім»ї. З пояснень заявника у суді вбачається, що його батько загинув у лютому 1942 року, відтак станом на травень 1942 року не міг бути врахований як член сім»ї ОСОБА_4, які були евакуйовані разом з нею.

Тому, лише за обставин відсутності даних, а саме прізвища, імені та по батькові стосовно заявника, зазначена вище установа вважала не підтвердженим факт перебування заявника у цей період у блокадному Ленінграді. /а.с.14-15/. Суд не врахував, що за наявності таких даних у заявника не було б підстав звертатися до суду про встановлення цього факту.

На звернення заявника до Апарату уповноваженого по правам людини у Санкт - Петербурзі, заявнику скеровано відповідь від 27.12.2013 року за № 113/13 із змісту якої убачається роз»яснення вимог українського законодавства, яким врегульовано питання встановлення юридичного факту при неможливості отримання заявником в іншому порядку відповідних документів, які підтверджується юридичний факт. / а.с. 16-17

Аналогічного змісту отримано заявником відповіді цієї ж установи від 13.02.2014 року за № 1113/13, 1113/13-2, з яких убачається надання йому повторного роз»яснення про звернення до суду із заявою про встановлення юридичного факту. /а.с. 18. /

Колегія суддів вважає, що наявності переконливих доказів про проживання та вибуття по причині евакуації матері заявника ОСОБА_4, що підтверджено копією свідоцтва про його народження /а.с. 4/ з Ленінграду у вказаний вище період, з врахуванням малолітнього віку заявника на той час, який є ІНФОРМАЦІЯ_7, за відсутності даних про його перебування окремо від матері у цей період часу та приналежність до члена сім»ї ОСОБА_4 та з врахуванням доказів вибуття з ОСОБА_4 4-х членів сім»ї, є підстави для задоволення заяви.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції необґрунтовано прийнято рішення про відмову у задоволенні заяви та погоджується з мотивами апеляційної скарги.

Керуючись ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст. 316, 317 ЦПК України, колегія суддів , -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 5 березня 2015 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити юридичний факт проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 у період з 23.07.1941 року по 14.05.1942 року.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді