Справа № 362/4811/14 Головуючий у І інстанції Корнієнко С. В.
Провадження № 22-ц/780/3730/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 11.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

11 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Лащенка В.Д.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Поліщука М. А.,

при секретарі Бобко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості,

встановила:

У жовтні 2014 року ПАТ "Комерційний Банк "ПриватБанк" звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Позов обгрунтовували тим, що 01 травня 2008 року між ПАТ "Комерційний Банк "ПриватБанк" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 500.00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 500.00 грн.

Взяті на себе зобовязання згідно договору відповідач належним чином не виконав, в результаті чого виникла заборгованість в розмірі 10049, 22 грн. перед банківською установою, яку позивач і просив стягнути.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2015 року в задоволенні позову ПАТ "Комерційний Банк "ПриватБанк" відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ПАТ "Комерційний Банк "ПриватБанк" подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції з підстав неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що між ПАТ "Комерційний Банк "ПриватБанк" та ОСОБА_2 01 травня 2008 року укладено кредитний договір відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 500.00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобовязання щодо повернення коштів не виконує, тому виникли заборгованість, яку просить стягнути позивач.

Відповідно до вимог ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З наданого банком розрахунку заборгованості за договором від 01 травня 2008 року, укладеного між Приватбанком та ОСОБА_2, вбачається, що відповідач кошти не повертала і починаючи з 26 вересня 2008 року їй нараховувалась заборгованість.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Пунктом 3.1 передбачено, що для надання послуг банк відкриває клієнту картковий рахунок і видає карту, на яку видає кредит.

Строк дії карти вказується на самій карті і по закінченню строку дії карти, вона продовжується банком на новий строк, шляхом надання клієнту карти з новий строком дії. Доказів того, що відповідачу була видана інша картка, банком не було надано.

Судом першої інстанції також встановлено, що відповідно до руху коштів на платіжній картці відповідача, ОСОБА_2 починаючи з 28 листопада 2008 року ніяких дій щодо виконання кредитних зобовязань не проводила, а позивач звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором тільки 08 жовтня 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк дії договору, який укладено з відповідачем строком на 12 місяців, було автоматично продовжено на той же строк, оскільки жодна із сторін не інформувала про припинення його дії, та відповідав дії кредитної карти, не можуть бути враховані з таких підстав.

Позивачем не було надано суду доказів того, що строк дії картки, яка видана в 2008 році, становить більше одного року. У заяві до банку відповідача від 01 травня 2008 року, яка додана до позовної заяви, не міститься відомостей щодо терміну дії карти, яка видається клієнту, незважаючи на те, що вказана інформація заповнюється працівником банку (а.с. 9). Не надано доказів того, що відповідачу за закінченням строку дії карти, була видана інша карта, як то передбачено п. 3.1.3 Умов і правил надання банківських послуг.

Посилання в апеляційній скарзі на інформацію з програмного комплексу про те, що строк дії карти до червня 2006 року, не є належним та безспірним доказом строку дії карти, яка була видана відповідачу. Крім того така інформація з програмного забезпечення банку суду першої інстанції не була надана, тоді як відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно частини 1 ст. 131 ЦПК України сторони зобовязані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до частини 2 цієї статті докази, подані з порушенням вимог встановлених частиною 1 цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

У позивача була можливість подати докази на підтвердження своїх доводів у суді першої інстанції. З тексту позовної заяви та доданих до неї документів не вбачається, що строк дії карти до червня 2012 року, тоді як кредитний договір укладено 01 травня 2008 року на строк 12 місяців з можливістю його продовження на такий же термін.

З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухваленого судом першої інстанції рішення, яким в позові відмовлено з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" відхилити, а рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді