Справа № 285/1769/15-ц
провадження у справі № 2/0285/771/15
16 липня 2015 року м. Новоград-Волинський
Новоград - Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Романюк Ю.Г., за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1 та осіб, які беруть участь у справі:
відповідач: не прибув,
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -
Позивач звернулись в суд з позовом до відповідача про визнання втратившим право користування житловим приміщенням, в якій просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом за адресою АДРЕСА_1.
В обґрунтування позову зазначає, що йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2. У вказаному житловому будинку окрім нього зареєстрований член її сімї брат ОСОБА_3. В 2009 року останній виїхав з вказаного житла та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 корп. «Б» кв. 12. Однак, після вибуття відповідач не знявся з реєстрації за вказаною адресою, чим порушує його право на вільне користування житловим приміщенням, що змусило звернутись до суду із даним позовом.
Позивач у судове засідання не прибув, подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити, не заперечують проти заочного розгляду справи, просила справу розглянути у його відсутність.
Відповідач в судове засідання не прибув повторно, про час і місце судового розгляду був повідомлений вчасно та належним чином двічі, однак про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову та клопотань про розгляд справи за його відсутності, чи про відкладення розгляду справи не подавав, що підтверджується матеріалами справи.
За таких обставин, керуючись ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача та відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та надані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29.03.1993 року позивачу ОСОБА_2, ОСОБА_4 дружині позивача, ОСОБА_5 сину позивача, ОСОБА_6 дочці позивача належить на праві спільної власності квартира № 1 за адресою вул. Распопова, 6/1, м. Новоград-Волинський (а.с.8).
Відповідно до довідки № 1069 від 12 березня 2015 року, виданої КП «Новоград-Волинськжитлокомунсервіс» за адресою АДРЕСА_3 зареєстрований ОСОБА_2, ОСОБА_4 дружині позивача, ОСОБА_5 сину позивача, ОСОБА_3 (брат позивача) відповідач (а.с.3).
Водночас, факт безперервної відсутності відповідача в квартирі АДРЕСА_4 підтверджується поясненнями сусідів.
Дані обставини підтверджуються наданими позивачами до матеріалів справи та дослідженими у судовому засіданні доказами (а.с.3-8).
Відповідно до вимог ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яким власник володіє, користується, розпоряджається на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Як вбачається зі змісту ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Як зазначалось вище, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, відповідно, вселення членів сімї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла членів сімї власника жилого приміщення протягом року. Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 405 ЦК України).
За змістом ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна (зобов'язана) довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, позивачу на праві спільної приватної власності належить квартира, у якій зареєстрований та проживав відповідач, який станом на звернення позивача до суду, безперервно без поважних причин не проживає (відсутній) у вказаному житловому будинку понад 6 років.
Відповідач в судове засідання не прибув повторно, заперечень проти позову та доказів поважності причин своєї відсутності у належному позивачу будинку, наявності іншої домовленості між ним та власником житла, чи наявності конкретних обставин для збереження за ним вказаного житлового приміщення, передбачених законом суду не подав.
Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому задовольняє їх в повному обсязі.
Керуючись статтями 3, 10, 11, 14, 57-60, 88, 209, 212215, 217, 218, 224-228 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 72, 105 Житлового кодексу України, статтями 316, 319, 321, 391, 405 Цивільного кодексу України, статтею 47 Конституції України, суд
Позов задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування належним ОСОБА_2 та членам його сімї на праві спільної приватної власності житловим приміщенням, а саме: квартирою № 1 по вул. Распопова, 6/1, м. Новоград-Волинський, Житомирської області.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним кодексом України та може бути переглянуте судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.Г. Романюк