Справа № 461/3477/15-ц
Провадження №2/461/1087/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 року Галицький районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Государського А.В.

при секретарі Скаб В.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представників третіх осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, товариство з обмеженою відповідальністю «Профіт», Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова будинкоуправління №3 Західного оперативного командування про визнання права власності,

в с т а н о в и в :

позивач звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, треті особи: ГРА ЛМР, ТзОВ «Профіт», КЕВ м.Львова будинкоуправління №3 Західного оперативного командування про визнання права власності. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 07.10.2004 року вона придбала кв.№9 в будинку №45 на вул.Дорошенка у м.Львові. У їх спільному з відповідачкою ОСОБА_2, яка проживає у кв.№10 вказаного будинку, користуванні знаходиться коридор площею 13,5 м.кв., кухня площею 3.3 кв.м., та вбиральня 1,9 кв.м. На думку позивача ОСОБА_2 порушила право власності співвласників будинку, оскільки без згоди останніх, без отримання дозволів перенесла спільну вбиральню під двері кв.№9, яка належить позивачу, а кухню, приєднала до своєї квартири, яка на цей час ще не була приватизована. В лютому 2008 року відповідач приватизувала свою квартиру разом із самовільно захопленою площею, 18.03.2008 року розпорядженням органу приватизації №2881 кв.№10 будинку №45 на вул. Дорошенка разом з частиною кухні передано ОСОБА_2 у приватну власність, 03.04.2008 року видано свідоцтво про право власності на вищевказане нерухоме майно. Вважає, дії відповідачки незаконними, спрямованими на самовільне приєднання до своєї квартири кухні, яка знаходиться у спільному користуванні співвласників будинку. Просить суд визнати за нею право власності на вбиральню площею 1,9 м.кв., яка знаходиться у спільному користуванні, і позначена на поверхневому плані числом XXУ11.

Позивач у судовому засіданні підтримала заявлений позов з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову з підстав викладених у запереченні, додатково надали пояснення про те, що спірна вбиральня площею 1,9 кв.м. знаходиться у спільному користуванні, є спільною сумісною власністю, тому позовні вимоги є безпідставними.

Представник третьої особи ТзОВ «Профіт» - ОСОБА_6 заперечила проти задоволення позову у звязку із його безпідставністю.

Представник третьої особи КЕВ м.Львова ОСОБА_5Є поклав вирішення заявленого позову на розсуд суду.

Представник третьої особи ГРА ЛМР у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності представника третьої особи на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача та її представника, представників третіх осіб, дослідивши зібрані у справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що стверджується витягом з реєстрації права власності на нерухоме майно №5353677 від 08.11.2004р. (а.с.5).

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_2, що свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 18.03.2008 року №2821 (а.с.)

Як вбачається із технічного паспорту та поверхового плану на квартиру АДРЕСА_3 остання розташована на 3 поверсі 5-ти поверхового будинку і складається із 1 кімнати площею 13,3 кв.м., кухні площею 5,3 кв.м., балкону площею 0,5 кв.м. В спільному користуванні знаходяться приміщення: коридор загальною площею 13,5 кв.м. (на поверховому плані під № ХХVI) та туалет площею 1,9 кв.м. (на поверховому плані під № XXVII).

Як вбачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.04.2008р. та технічного паспорту квартира АДРЕСА_4 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_7, згідно розпорядження органу приватизації, та складається з 1 кімнати площею 16,2 кв.м., кухні площею 3,3 кв.м., балкону площею 0,5 кв.м. та підвалу площею, 2,9 кв.м. В спільному користуванні знаходяться приміщення: коридор загальною площею 13,5 кв.м. (на поверховому плані під № ХХVI) та туалет площею 1,9 кв.м. (на поверховому плані під № XXVII).

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 05.12.2011 року у справі №2-1288/11 (а.с.35-36) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про часткове визнання приватизації недійсною та усунення перешкод у користуванні спільною площею, в задоволенні позову відмовлено. Рішенням суду встановлено відсутність протиправних дій з боку відповідача ОСОБА_2 з приводу незаконного захоплення площі приміщень, що знаходиться у спільному користуванні сторін, оскільки дані в технічному паспорті на квартиру №10 на вул.Дорошенка,45 у м.Львові до здійснення приватизації, цілком відповідають даним після здійснення такої приватизації.

Відповідно до ч.2 ст.383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-техічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем не доведено неправомірних дій з боку відповідача, які зумовили порушення її права. Крім того, не наведено жодних правових підстав, які дають можливість визнати за позивачем право власності на вбиральню площею 1,9 м.к., яка знаходиться у спільному користуванні, позначена на поверхневому плані під літ.ХХYII.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 61, 88, 212, 215, ЦПК України, ст.ст.16, 60, 319, 383 ЦК України,суд

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, товариство з обмеженою відповідальністю «Профіт», Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова будинкоуправління №3 Західного оперативного командування про визнання права власності, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.В. Государський