У х в а л а

ІМенем УКраїни

29 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Касьяна О.П., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Остапчука Д.О.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до приватного аграрно-орендного підприємства «Промінь» про відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 13 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним позовом. Зазначали, що вони є власниками земельних ділянок, а саме: ОСОБА_3 - площею 5,76 га, ОСОБА_4 -площею 5,72 га і ОСОБА_5 - площею 7,27 га. Ці земельні ділянки знаходяться в межах поля НОМЕР_1, яке також оброблялося відповідачем. 13 вересня 2012 року працівниками відповідача помилково був скошений урожай соняшника із зазначеного поля в т. ч. на землях позивачів загальною площею 4 га, а зібраний з них врожай привласнено. Посилаючись на те, що останній відмовляється добровільно відшкодувати збитки, просили задовольнити позов.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 13 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 лютого 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просять оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, та моральна шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 5,76 га, ОСОБА_4 - земельної ділянки площею 5,72 га і ОСОБА_5 - земельної ділянки площею 7,27 га. Ці земельні ділянки знаходяться в межах поля НОМЕР_1, яке також оброблялося відповідачем.

Відповідно до постанови слідчого СВ Красноградського РВ ГУМВС України в Харківської області лейтенанта міліції Рогового А.О. від 29 липня 2014 року про закриття кримінального провадження посів соняшнику на земельній ділянці позивачів випадково було зібрано комбайнерами ПАОП "Промінь", які проводили збирання урожаю на полі НОМЕР_1.

Відмовляючи у задоволенні позову суди виходили із того, що позивачам була завдана матеріальна шкода, однак останні не надали суду належних доказів та не довели розмір матеріальних збитків, які їм були завдані за помилково скошений уражай соняшника з їх поля. Апеляційний суд у постановленій ним ухвалі вказав, що такі мають визначатись комісіями створеними районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських рад відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284.

Однак повністю з такими висновками судів погодитися не можна.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st58> передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 60 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st60> на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st10> суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки; попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 212 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st212> суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо за своїм внутрішнім переконанням. Результати оцінки доказів відображаються в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

На підтвердження розрахунку завданих збитків на суму 48600 грн, позивачі посилалися на довідку Управління агропромислового розвитку Красноградської районної державної адміністрації Харківської області від 25 черня 2013 року № 275, у якій вказано, що урожайність соняшника у 2012 році по ПАОП "Промінь", склала 27,1 ц/га (а. с. 22) та на інформацію про орієнтовані ціни попиту та пропозиції на аграрному ринку від 24 вересня 2012 року та 20 жовтня 2014 року надану Департаментом агропромислового розвитку Харківської обласної державної адміністрації, згідно якої орієнтовані ціни на сільськогосподарську продукцію в тому числі і на соняшник на аг <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1766/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>рарному ринку України в залежності від бази поставки від 4450-4500 та від 4500-4550 грн.

При визначенні матеріальних збитків позивачі виходили із урожайності соняшника, площі на якій його було незаконно зібрано працівниками відповідача та вартості зерна.

Мотивів відхилення зазначених розрахунків у оскаржуваних судових рішеннях не наведено.

У запереченнях на позов представник відповідача зазначав, що в разі наявності підстав для покладення на відповідача відповідальності за збитки їх розмір не перевищує 17880 грн.

Встановивши, що соняшник працівниками відповідача зібрано неправомірно, суди не дали ніякої оцінки і цим розрахункам та зробили суперечливі висновки про відсутність підстав для відшкодування збитків за встановлення неправомірності дій відповідача.

При встановленні незаконності дій працівників відповідача розмір завданих збитків мав визначатись виходячи із того, на якій площі був безпідставно зібраний соняшник, його урожайності та вартості за вирахуванням затрат, які поніс відповідач на збирання.

При цьому розмір площі, урожайність і вартість доводить позивач, а відповідач затрати на зібрання.

Таке не виключає подання іншою стороною доказів щодо цих обставин на їх спростування.

При з'ясуванні питання відносно вартості соняшника належить з'ясувати чи ціна, яку вказують позивачі, встановлена для зібраного з поля соняшника чи для його насіння, та чи потребує несення затрат на виконання певних робіт для його підготовки до продажу (технологічні операції по очищенню, сушці тощо) і якщо потребує, то на ці затрати вона підлягає зменшенню, оскільки такі позивачами не проводились.

З огляду на викладене, суди дійшли передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Апеляційний суд, зазначивши про те, що розмір матеріального збитку має визначатись відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284, якою затверджено Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, не звернув уваги на те, що він не застосовується до правовідносин, які виникли між сторонами, оскільки регулює порядок визначення збитків за інших обставин.

Порушення судами норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому ухвалені рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи судам необхідно врахувати наведене, звернути увагу, що кожен із позивачів має окремий державний акт на право власності на земельну ділянку, докази про укладення між ними договору про спільну діяльність відсутні, а тому доведенню підлягає розмір завданих збитків кожному з них.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 13 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк
Судді:О.П. Касьян Г.І. Мостова М.І. Наумчук Д.О. Остапчук