Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді Боймиструка С.В., суддів: Буцяка З.І. ,Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.,

з участю сторін та їх представників: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

прокурора Маринич Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Вищого професійного училища №29, та представника Вищого професійного училища №29 ОСОБА_5на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_6 до Вищого професійного училища №29, Міністерства освіти і науки України, третя особа Реєстраційна служба Володимирецького районного управління юстиції в Рівненській області про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 травня 2015 рокупозов ОСОБА_3, ОСОБА_6 до Вищого професійного училища №29, третя особа Реєстраційна служба Володимирецького районного управління юстиції в Рівненській області, залучене в якості співвідповідача Міністерство освіти і науки України про визнання права власності за набувальною давністю задоволено частково. Визнано право власності за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю. Зобовязано Реєстраційну службу Володимирецького районного управління юстиції в Рівненській області провести державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1.

У поданих на вказане рішення апеляційних скаргах Вище професійне училище №29 та його представник ОСОБА_5 покликалися на його незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказували, що суд першої інстанції неодноразово порушував норми процесуального законодавства і неправильно їх застосовував, а прийняте рішення є необґрунтованим, необєктивним і незаконним, що в цілому порушило норми ст.ст.212 -214, 224-225 ЦПК України, п.5-6ст.3 ЦК України та є неправосудним актом в супереч ст.ст.3,64,129 Конституції України.

Представник Вищого професійного училища №29 ОСОБА_5 вказував, що в мотивувальній частині оскаржуваного рішення відсутня будь яка належна мотивація про прийняття чи відхилення з приводу наданих відповідачем суду документів, доводів та аргументів по даній справі по суті спору.

______________________________________________________________________________________________________________ Справа № 556/1828/14-ц Головуючий у 1-й інст. Закревський Л.В. Провадження №22-ц /787/1354/2015р. Доповідач Боймиструк С.В

Стверджував, що суд першої інстанції задовольняючи позов поставив позивачів та третю особу в глухий кут, оскільки відсутність документів, наведених у переліку ст.49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2003 року №868 та наявність іншого власника практично позбавляють можливості реалізувати реєстрацію за позивачем.

Також вказував, що суд не вправі підміняти органи приватизації і тим більше, що спір стосується громадського будинку-гуртожитку, який не підпадає під поняття приватизації державного житлового фонду і не належить до обєктів приватизації відповідно до ст.1-2 ЗУ „Про приватизацію державного житлового фонду .

Зазначав, що судом першої інстанції не було взято до уваги, розяснення ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі №24-150/04-13 від 28.01.2013 року, що задоволення позовів щодо визнання права власності за набувальною давністю можливе за умови відсутності власника майна, коли власник не відомий або власник відмовився від свого права на належне йому майно чи йому відмовлено у витребуванні цього майна. Однак у даному випадку власник майна відомий і він заперечує щодо задоволення даного позову. Дане нерухоме майно є власністю держави в особі Міністерства освіти і науки України, а на праві оперативного управління перебуває у Вищого професійного училища №29.

Просили рішення Володимирецького районного суду від 12 травня 2015 року скасувати провадження в справі закрити.

Керівник та представник Вищого професійного училища №29 ОСОБА_1 і ОСОБА_2, в судовому засіданні доводи апеляційних скарг підтримали та просили її задовольнити.

Прокурор просив скасувати оскаржене рішення як незаконне та відмовити в позові.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4, просили апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу місцевого суду залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційних скарг.

Задовольняючи позов частково, в частині вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з доведеності факту добросовісності, відкритості, безперервності та безтитульності володіння позивачкою протягом 10 років нерухомим майном спірною квартирою.

Такий висновок місцевого суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи з 6 листопада 1990 року позивачка ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала в спірній АДРЕСА_2. З народження в грудні 1992 року разом з нею в цій квартирі проживає її донька ОСОБА_6 Позивачка сплачує за проживання та заборгованості немає (а.с. 5,8,71,89).

Відповідно до протоколу № 8 від 9 липня 2007 року, на склад сімї з двох чоловік ОСОБА_3, на підставі рішення дирекції та профкому ВПУ-29, було видано ордер на зайняття 3-х кімнатної квартири площею 41,9 кв.м.(а.с. 11).

Вказаний будинок має статус учнівського гуртожитку, належить державі в особі Міносвіти та перебуває в оперативному віданні ВПУ-29 (а.с.20, 84,102).

Земельна ділянка під будинком перебуває у постійному користуванні ВПУ-29 (а.с.100).

Згідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до роз'яснень, даних в п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7 лютого 2014 року, володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Згідно роз'яснень, що містяться в п.6 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року, добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

При вирішенні спорів, пов'язаних із виникненням і припиненням права власності, судам слід мати на увазі, що норми статті 344 ЦК про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Виходячи зі змісту зазначеної ч.1 ст.344 ЦК України, необхідною умовою диспозиції, та обставинами, які мають значення для справи та які повинні були довести позивачі відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, є: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Однак, з матеріалів справи вбачається зворотне. Зазначена норма матеріального права не підлягала до застосування при вирішенні спору.

Сторони в справі, зокрема позивачка та ВПУ-29 перебувають між собою фактично в договірних відносинах з приводу найму житла, що не заперечила в судовому засіданні ОСОБА_3, яка підтвердила, що досі сплачує квартирну плату в училище за користування квартирою.

За таких умов не мають значення добросовісність, відкритість, давність володіння, а фактично користування цією квартирою, оскільки поселення в квартиру було законне і це само собою випливає із житлових прав квартиронаймача службового житла та не породжує підстав для набуття права власності на цю спірну квартиру чуже майно, незалежно від давності користування нею.

Навівши мотиви відмови ОСОБА_6 в задоволенні позову місцевий суд не зазначив про це в резолютивній частині свого рішення, тому і в цій частині його слід скасувати та відмовити обом позивачам в задоволенні їх позовних вимог з наведених вище підстав.

Оскільки відсутні правові підстави для набуття права власності на спірну квартиру в позивачів, то відповідно відсутні і підстави для зобовязання реєстраційної служби до реєстрації неіснуючого права за позивачами на спірну квартиру.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідачів в рівних частках підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 243,6 грн. (а.с.119,145).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд не дотримався норм матеріального та процесуального права, неповно зясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313-314, 316, 317, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги Вищого професійного училища №29, та представника Вищого професійного училища №29 ОСОБА_5задовольнити.

Рішення Володимирецького районного суду від 12 травня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_6 до Вищого професійного училища №29, Міністерства освіти і науки України, третя особа Реєстраційна служба Володимирецького районного управління юстиції в Рівненській області, про визнання права власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_3 та зобовязання Реєстраційної служби Володимирецького районного управління юстиції в Рівненській області провести її державну реєстрацію права власності за позивачами - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь Вищого професійного училища №29 судовий збір 243,6 грн. в рівних частках.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: