Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 рокуМ. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Леванчука А.О., Писаної Т.О.,Мазур Л.М., Юровської Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство економічної безпеки «Ефорт», приватного підприємства «Олекс М.ЕФ-3», третя особа - Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова, про стягнення страхових внесків, за касаційними скаргами Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова та товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство економічної безпеки «Ефорт», яке діє через представника Лемішка Ігоря Петровича, на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що у період з 25 червня 2005 року по 30 березня 2008 року працював у товаристві з обмеженою відповідальністю «Агентство економічної безпеки «Ефорт» (далі - ТОВ «АЕБ «Ефорт») на посаді охоронника 1 категорії.

20 червня 2012 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Франківського районі м. Львова із заявою для отримання пенсії по інвалідності. У липні 2012 року він отримав відповідь з фонду, в якій було зазначено про відмову в призначенні пенсії, оскільки підприємство, на якому він працював, не сплачувало страхових внесків.

З урахуванням вказаного позивач просить стягнути з ТОВ «АЕБ «Ефорт» на користь Пенсійного фонду України ненараховані та несплачені страхові внески на фонд оплати праці найманого працівника ОСОБА_6 та судові витрати.

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 19 лютого 2015 року, позов задоволено. Зобов'язано ТОВ «АЕБ «Ефорт» та приватного підприємства «Олекс М.ЕФ-3» (далі - ПП «Олекс М.ЕФ-3») сплатити страхові внески до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова на ОСОБА_6 за період роботи на посаді охоронника 1 категорії з 25 червня 2005 року по 30 березня 2008 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційних скаргах в.о. начальника Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова та представник ТОВ «АЕБ «Ефорт», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційних скарг та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарги Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова та ТОВ «АЕБ «Ефорт» необхідно задовольнити частково.

У ч. 2 ст. 324 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що бездіяльністю відповідачів порушені законні права позивача.

З таким висновком судів у повній мірі погодитися не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 з червня 2005 року по березень 2008 року працював охоронником в дочірньому підприємстві «Ефорт-29» закритого акціонерного товариства «Агентство економічної безпеки «Ефорт» (далі - ДП «Ефорт-29» ЗАТ «АЕБ «Ефорт»).

У червні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова із заявою про призначення пенсії по інвалідності. Однак останнім йому було відмовлено в задоволенні вимог з тих підстав, що період його роботи в ДП «Ефорт-29» ЗАТ «АЕБ «Ефорт» не зараховано в стаж його роботи, оскільки дане підприємство не сплатило страхових внесків в органи Пенсійного фонду.

Вважаючи своє право на отримання пенсії порушеним, позивач звернувся до суду з цим позовом відповідно до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон).

Так, згідно із ст. 24 Закону визначено, що страховий стаж - це період (строк) протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 6 ст. 20 вказаного Закону страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані на відповідний базовий період, не пізніше як через 20 календарних днів з дня закінчення цього періоду, а ст. 16 цього Закону передбачено право застрахованої особи вимагати від страхувальника сплати страхових внесків, у тому числі й у судовому порядку.

З указаного вбачається, що доводи касаційної скарги Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова не заслуговують на увагу, оскільки законом передбачена можливість застрахованої особи (позивача) вимагати від страхувальника (відповідачі) сплати страхових внесків, у тому числі й у судовому порядку.

Разом з тим вказаними нормами закону передбачено, що саме роботодавець повинен сплачувати страхові внески.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, ТОВ «АЕБ «Ефорт» вказує на те, що воно не було роботодавцем позивача у спірний період, а правонаступником усіх прав і обов'язків ДП «Ефорт-29» ЗАТ «АЕБ «Ефорт» є безпосередньо ПП «Олекс М.ЕФ-3».

Так, судами встановлено, що ДП «Ефорт-29» було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб як дочірнє підприємство ЗАТ «АЕБ «Ефорт».

Згідно з п. 3.1.7 Класифікації організаційно-правових форм господарювання, затвердженої наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28 травня 2004 року № 97, дочірнє підприємство - це підприємство, єдиним засновником якого є інше підприємство (підприємство, залежне від іншого), що врегульовано статтями 63, 126 Господарського кодексу України.

Статтею 126 ГК України <nau://ukr/436-15|st126> передбачено, що асоційоване (дочірнє) підприємство - це група субʼєктів господарювання - юридичних осіб, повʼязаних між собою відносинами економічної та/або організаційної залежності у формі участі в статутному фонді та/або управлінні.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Разом з тим судами першої та апеляційної інстанцій не досліджено питання існування залежності ДП «Ефорт-29» від ЗАТ «АЕБ «Ефорт» та ступінь такої залежності відповідно до ст. 126 Господарського кодексу України <nau://ukr/436-15|st126> (простої чи вирішальної), у звʼязку з чим висновки щодо існування субсидіарної відповідальності за зобов'язаннями залежного підприємства зроблені передчасно.

Отже, фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, а тому оскаржувані судові рішення в частині задоволення позовних вимог до ТОВ «АЕБ «Ефорт» на підставі ст. 338 ЦПК України необхідно скасувати з передачею справи у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова та товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство економічної безпеки «Ефорт» задовольнити частково.

Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
Т.О. Писана
Г.В. Юровська