АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5059/15 Головуючий 1 інстанції Сугачова О.О.
Справа № 643/8853/14-ц Доповідач: Овсяннікова А.І.
Категорія:право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Бездітко В.М., Сащенко І.С.

при секретарі Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 13 травня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку поділу майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя і визнання права власності на 24/100 частин кімнати, як на частину у спільній сумісній власності подружжя.

В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем ОСОБА_1 перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з червня 1998 року.

09 червня 2000 року шлюб зареєстровано.

17 лютого 2014 року Орджонікідзевським районним судом м.Харкова шлюб розірвано.

03 червня 1998 року ОСОБА_1 уклав договір довічного утримання з ОСОБА_3

ОСОБА_3 передала йому у власніть 48/100 частин квартири АДРЕСА_1 - ізольовану кімнату площею 15,86 кв.м в двохкімнатній квартирі.

Фактично з моменту укладення договору довічного утримання вона з відповідачем проживала однією сім'єю, вели спільне господарство, мали єдиний бюджет і вона забезпечувала допомогу ОСОБА_3 за рахунок спільного бюджету.

01 червня 2008 року ОСОБА_3 померла. Вони з чоловіком поховали її; державну допомогу на поховання отримала вона.

Відповідач визнавав її право на користування квартирою, вона слідкувала за технічним станом квартири; у лютому 2014 року замінила каналізаційні труби у кухні, туалеті і ванній кімнаті.

В квітні 2014 року відповідач повідомив, що буде одноособово розпоряджатися спірною кімнатою.

У березні 2015 року ОСОБА_2 уточнила позовну заяву, зазначивши, що з ОСОБА_1 познайомилась у січні 1998 року, з кінця травня 1998 року проживали однією сім'єю. Відповідач повідомив про намір укласти договір довічного утримання і вона проти цього не заперечувала.

03 червня 1998р. договір укладено.

Безпосередню участь у виконанні умов договору вона приймала з моменту його укладення- з червня 1998 pоку.

Просить визнати за нею право власності на 24/100 частин квартири № 16 будинку № 27 «а» по вул. Блюхера в м.Харкові.

Заочним рішенням Московського районного суду міста Харкова від 07 жовтня 2014 року позов задоволено.

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 05 січня 2015 року рішення скасовано.

Про новому розгляду справи позивач позов підтримала.

Відповідач та його представник заперечували проти позову. Посилались на те, що відсутні докази догляду з боку позивача за ОСОБА_3 Не погодились і з часом перебування у шлюбних відносинах.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 13 травня 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 24/100 частин квартири АДРЕСА_2 в порядку поділу майна подружжя.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зазначає, що відповідно до законодавства, що діяло на час укладення договору, єдиною підставою для набуття майна у спільну сумісну власність подружжя було здійснення державної реєстрації шлюбу між такими особами.

На день укладення договору він не знаходився в зареєстрованому шлюбі з позивачкою і навіть не був з нею знайомий.

Право власності на 48/100 частин квартири АДРЕСА_3 виникло до одруження з позивачкою, а тому є виключно його власністю.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 червня 2000 року.

Від шлюбу мають сина, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Шлюб розірвано 17 лютого 2014 року.

Згідно договору довічного утримання від 03 червня 1998 року ОСОБА_3 передала ОСОБА_1 48/100 частин квартири №16 житлового будинку №27-А по вул. Блюхера в м.Харкові.

ОСОБА_3 померла 01 червня 2008 року.

Відповідно до вимог ст.ст. 69 ч.1; 70 ч.1; 60 ч. 1; 61 ч.3 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та визнаючи за нею право власності на 24/100 частин спірної квартири у порядку розподілу майна подружжя суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що це мано є спільним майном подружжя.

Як зазначає ОСОБА_2 з травня 1998 року вони проживали однією сімєю з відповідачем; у червні 2000 року зареєстрували шлюб, а 05 вересня 2000року народився син.

З перших днів сумісного проживання вони разом доглядали за ОСОБА_3, а в наступному значною мірою саме вона, оскільки ОСОБА_3 тяжко захворіла, була лежачою хворою.

Допитана в якості свідка ОСОБА_4 підтвердила, що сторони вже з червня 1998 року проживали однією сімєю; доглядали за ОСОБА_5

Догляд за ОСОБА_5 підтвердила і свідок ОСОБА_6

Відповідачем пояснення свідків не спростовані.

При цьому відповідач зазначав різний час початку сумісного проживання з позивачкою, вказуючи, що взагалі познайомився з нею тільки на новий 2000 рік.

І тільки після зазначення позивачкою, що 05 вересня 2000 року вона вже народила доношену дитину змінив пояснення.

Відповідно до вимог ст.ст. 16, 17 ч.1 Закону України «Про власність», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України .

Майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Отже, оскільки сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали однією сімєю, то придбані 03 червня 1998 року на імя відповідача 48/100 частин квартири є спільним майном подружжя ОСОБА_2 і підлягає розподілу згідно ст. 69, 70 СК України.

За таких обставин рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 313, 315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 13 травня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: