Справа № 645/8283/14-ц
Провадження № 2/645/219/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова складі: головуючого - судді Алфьорової Т.М., за участю секретаря судових засідань Ляхова І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Харківська міська рада та Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» про визнання особи такої, що втратила право користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, треті особи: Фрунзенський районний відділ у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області та Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» про усунення перешкод у користуванні та вселенні,

встановив

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовною заявою до відповідача про визнання особи такої, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вони є користувачами квартири АДРЕСА_1. Основним наймачем є ОСОБА_2 і квартира надана йому відповідно ордеру № 633 серія А, від 10.03.1979 року на родину в складі: ОСОБА_2- основний наймач, ОСОБА_5- дружина, ОСОБА_6- донька, ОСОБА_2- син, ОСОБА_4 -син, який є відповідачем. На даний час, крім позивачів в спірній квартирі зареєстрований ОСОБА_4, який з листопада 2002 року, а саме з моменту одруження з першою дружиною, постійно спірною квартирою не користувався, потім орендував квартиру. Спірною квартирою не цікавився і завжди підкреслював, що вона йому не потрібна. До грудня 2007 року, бували тривалі періоди, коли відповідач користувався спірною квартирою для ночівлі, але ніяких витрат по її утриманню та збереженню не бажав нести. У 2007р. він пішов з квартири так як взяв кредит у банку та небажаючі витрачати гроші на лікування мати. З 2007р., в кімнаті іноді ночував і використовував її як камору під будівельні матеріали. Ключі від квартири мав і має. В 2013 року під час чергового відвідування кімнати син заявив, що « може бути жити», але мешкати в спірній квартирі так і не став. Став проживати з жінкою, з якою одружився, у них народився син, забрав із своєї кімнати тумбочку та телевізор, плату за комунальні послуги не проводить і тому позивачі сплачують усі витрати. З урахуванням викладеного просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Позивач ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги і дав пояснення про обставини викладені вище, вказує, що у спірної квартирі син постійно перестав проживати з жовтня 2013 року. Конфлікти в родині були, але ініціатором їх був ОСОБА_4, так як приходив в стані алкогольного сп'яніння, були і бійки разів шість, навіть викликалися працівники міліції.

Позивач ОСОБА_3 пояснив, що у спірній квартирі зареєстрований з 2006 р., де також зареєстрований і ОСОБА_4 В сім'ї були постійно конфлікти, ОСОБА_4 міг піти жити з квартири на тиждень, місяці, три місяці, а остаточно пішов восени 2013р коли зареєстрував шлюб. Приходив до квартири у нетверезому стані, були бійки, він захищав діда і це було разів шість, а також викликали рази чотири працівників міліції. ОСОБА_4 займався ремонтом, і в його кімнаті були будівельні матеріали. В кімнаті залишилися якісь особисті речі, але які саме він не може сказати. Бачив відповідача в квартирі у 2013 році, а також восени 2014р, коли він приходив забирати тумбочку. Конфлікти завжди були між дідом ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пред'явив зустрічні вимоги про усунення перешкод у користування та вселення, посилаючись на те, що проживав в квартирі АДРЕСА_1 з 1979 року, а зареєстрований з 22.02.1992 року. Постійно проживав та мав намір проживати в квартирі.В сім'ї постійно були конфлікти, батько розпускав руки та завжди казав, що в квартирі все його і що він прав, викликалися міліція неодноразово. В червні 2012 року познайомився з майбутньою дружиною, батько вчинив скандал, казав, що вона не буде мешкати в їх квартирі. В родині відбувалися постійно конфлікти і завжди батько кажить, що квартира його. У зв'язку з тим, що склалася така обстановка, він не міг там проживати, і 11.10.2013 року пішов мешкати до майбутньої дружини, за адресою: АДРЕСА_2, де тимчасово проживає по теперішній час. На наступний день коли він прийшов взяти речі, то секретка в замку була змінена і йому не було надано ключів. Коли дружина була вагітна, а також коли народилася дитина 04.07.2014р. він неодноразово звертався до позивачів із проханням надати йому доступ для проживання в спірній квартирі, але отримував відмову, батько казав, щоб він приходив до квартирі коли він вдома. Батькові давав на комунальні послуги по 200- 300грн. Іншого житла у нього немає, мешкає у дружини, де мешкає сім людей, багато курять, що шкідливо для дитини. Він є інвалідом 3-ї групи по зору. Батько після смерті дружини у 2008 р., не бажав, щоб займалися ремонтом, хоча до смерті матері він ремонтував кухню, а також свою кімнату. Вважає, що перестав проживати у спірній квартирі з поважних причин, оскільки іншими наймачами йому створювались та створюються перешкоди у доступі до спірної квартири, а тому строк збереження житлового приміщення за ним підлягає продовженню, перешкоди у доступі до спірної квартири підлягають усуненню, шляхом вселення до неї його.

Позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зустрічні вимоги не визнали, вказуючи на те, що позовні вимоги не обґрунтовані і перешкод не чинили в проживанні відповідача по справі. В 2013 -2014р.р. ОСОБА_4 приходив, але не залишався ночувати, в 2015р приходив разів три за інструментами, які знаходяться в його кімнаті.

Треті особі: Харківська міська рада таКомунальне підприємство «Жилкомсервіс» та Фрунзенський районний відділ у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в судове засіданні не з'явилися, про день і час слухання справи сповіщалися належним чином, їх не явка не перешкоджає слухання справи по суті.

Вислухавши сторони, свідків та дослідивши матеріали по справі, суд приходить до наступного.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло, і ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира або інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Як вбачається з абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Згідно статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, реєстрацією є внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Відповідно до вимог ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

За правилами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Статтею 71 ЖК України визначено, якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Встановлення поважності причин відсутності понад установлені законом строки має відбуватися тільки після встановлення факту відсутності відповідача в шестимісячний строк.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України", - у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Таким чином, за вказаною справою відповідно до вимог вищевказаних норм закону необхідно з'ясувати: належність спірної квартири, статус квартири та зареєстрованих в ній осіб, на якій підставі користуються сторони квартирою (ордер) та з якого часу, факт не проживання відповідачів та конкретно з якого часу, неповажність причини їх не проживання в спірній квартирі, наявність чинення перешкод їм у користуванні спірною квартирою.

Законодавство не містить переліку підстав, які вважаються поважними причинами відсутності за місцем мешкання понад шість місяців, і за наявністю яких особа не може бути визнана такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Поважність причин відсутності особи за місцем мешкання, визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. При цьому, встановлення причин відсутності понад встановленні законом строки має відбуватися тільки після встановлення факту відсутності відповідача в зазначені строки.

Суд встановив і це підтверджується матеріалами справи, що на підставі ордеру на житлове приміщення № 633 серія І від 10 березня 1979 року ОСОБА_2 у користування була надана трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 на підставі рішення виконкому Комінтернівської райради м. Харкова №118 -19 від 07.03.1979р., на склад сім`ї чотири особи: ОСОБА_2- основний наймач, ОСОБА_5- дружина, ОСОБА_6- донька, ОСОБА_2- син, ОСОБА_4- син.

Спірна квартира трьохкімнатна, має загальну площу 45,05 кв. м.

Згідно довідки КП « Жилкомсервіс» дільниця №57 від 07.02.2014 р. за №398 в квартирі АДРЕСА_1зареєстровані позивач ОСОБА_2; ОСОБА_4 - син та ОСОБА_3 онук.

Згідно ч.3 ст. 10, ст.ст. 57-60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази повинні бути належними і допустимими. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових доказів, речових доказів тощо.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що відвідує позивача ОСОБА_2 близько одного разу на тиждень, і з його слів знає, що ОСОБА_4 не мешкає так як посварився. Підтвердив, що в квартирі є кімната ОСОБА_4, в якій проводяться ремонтні роботи. Змінювалися замки чі ні не може казати.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що йому не відомо з якого часу не мешкає у спірній квартирі ОСОБА_9, але коли він був у квартирі десь 3-ри рази у 2014 році то він не бачив ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що на теперішній час вона є дружиною ОСОБА_4 та у них в 2014 році народився спільний син. До жовтня 2013 року вона приходила до квартири, у родині була нездорова обстановка, конфлікти і тому 11.10.2013 року ОСОБА_4 переїхав мешкати до нею за адресою: АДРЕСА_2, а коли на наступний день пішов до своєї квартири,то не міг туди потрапити, так як батька змінив замок та казав, що замок зламався, але ключів не дав і казав що тільки з його дозволу ОСОБА_4 міг заходити до квартири. Пояснила суду, що ОСОБА_4 постійно цікавився спірною квартирою, але батька заперечував проти його постійного проживання в спірній квартирі, а також вона зверталася до позивача з проханням проживати в їх родині в спірній квартирі, як до народження дитини, так і після, так як в квартирі де вони проживають мешкають 7 осіб і де постійно курять, що шкідливо для дитини, але батько не захотів.

Наданий акт, щодо не проживання ОСОБА_4 від 19.09.2014 року, складений сусідами, не може бути прийнятий до уваги, так як цей акт не завірений належним чином у житлових органах.

Оцінюючи в сукупності зібрані докази у справі, пояснення сторін та свідків, суд вважає, що ОСОБА_4 перестав постійно проживати в спірній квартирі з поважних причин, а саме: із - за обстановки, яка склалася в квартирі, із - за конфліктів, що перешкоджали йому проживати. Той факт, що між сторонами склалася конфліктна ситуація, в судовому засіданні не заперечували і позивачі.

Аналізуючи докази у справі, суд вважає, що не доведено позивачами втрата відповідачем права на користування жилою площею в спірній квартирі, оскільки не має доказів, що відповідач не проживав без поважних причин більше ніж шість місяців в квартирі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, , ст. 71,72 ЖК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Харківська міська рада та Комунальне підприємство « Жилкомсервіс» про визнання особи такої, що втратила право користування житловим приміщенням .

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, треті особи: Фрунзенський районний відділ у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області та Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» про усунення перешкод у користування та вселення задовольнити.

Визнати поважною причину непроживання ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 понад шість місяців продовживши йому строк збереження за ним житлового приміщення квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_4 у доступі до приміщення квартири АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т. М. Алфьорова