Провадження № 22-ц/780/3593/15 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 46 10.06.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

10 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Касьяненко Л.І., Голуб С.А.,

за участю секретаря Микитенко Д.А.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа: управління Держкомзему у Києво-Святошинському районі про визнання права власності на земельну ділянку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційнох скарги, колегія суддів

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,07 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 20 травня 2008 року рішенням Х сесії 5-го скликання Княжицької сільської ради громадянину ОСОБА_6 передано безкоштовно у власність земельну ділянку розміром 0,07 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1.

23 травня 2008 року ОСОБА_6 надав позивачу довіреність з метою приватизації та отримання Державного акту на право власності на вказану земельну ділянку, а також її продажу.

23 травня 2008 року ОСОБА_6 надав розписку на імя позивача про те, що отримав від останнього грошові кошти в сумі 10 500 доларів США за продаж земельної ділянки в с. Княжичі, розміром 7 соток.

Позивач зазначає, що вказана сума була отримана ОСОБА_6 в рахунок його земельної ділянки відповідно до довіреності від 23.05.2008р., згідно якої позивач мав право одержати кошти за продаж земельної ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Відповідно до листа Києво-Святошинської державної нотаріальної контори від 10.05.2014 року, спадкова справа щодо майна померлого ОСОБА_6 не заводилась.

З часу смерті ОСОБА_6 його рідні у встановлений законом шестимісячний термін спадщину не прийняли та своїм правом не скористались.

Позивач зазначає, що фактично між ним та ОСОБА_6 виникли зобовязання, що випливають з договору позики. Позивач на підставі довіреності, наданої ОСОБА_6, зібрав усі документи, необхідні для отримання державного акту, отримав його, однак не встиг оформити договір купівлі-продажу, в той час як грошові кошти в рахунок майбутнього продажу в розмірі 10 500 доларів США уже були отримані ОСОБА_6

Тому, в рахунок погашення заборгованості спадкодавця (боржника) просив визнати за ним право власності на земельну ділянку.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач у своїй апеляційні скарзі просить рішення скасувати з підстав неповного зясування обставин, що мають занчення для справи, неправильної оцінки доказів, невідповідності висновків суду встановленим по справі обставинм, порушення норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції дана неправильна оцінка тій обставині, що ніхто із сторін не заперечував факт отримання ОСОБА_6 від позивача грошових коштів у сумі 10500 доларів США в рахунок продажу земельної ділянки. Вважає, що оскільки ніхто з рідних ОСОБА_6 не звернувся із заявами про прийняття спадщини, Княжицька сільська рада, як териториальна громада за місцем відкриття спадщини не подала заяву про визнання спадщини відумерлою, за аналогією права спадкове майно повинно бути передане йому, як кредитору, у власність.

Вважає також неправильними висновки суду щодо недотримання позивачем процедури звернення стягнення на спадкове майно в нотаріальному порядку, оскільки відповідну вимогу позивач 22.03.2012 року направляв спадкоємцю ОСОБА_3, а її копію до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує наступні питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням десятої сесії пятого скликаня Княжицької сільської ради від 20 травня 2008 року передано у власність безкоштовно земельну ділянку розміром 0,07 га для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_6 в АДРЕСА_1.

23 травня 2008 року ОСОБА_6 надав довіреність ОСОБА_2 з метою приватизації та отримання виписаного на його імя Державного акта на право власності на земельну ділянку, площею 0,07 га, що знаходиться у АДРЕСА_1, надану для ведення особистого селянського господарства, а також продажу вказаної земельної ділянки, що знаходиться за вказаною вище адресою за ціною та на умовах на його розсуд.

23 травня 2008 року ОСОБА_6 надав ОСОБА_2 розписку про отримання ним від останнього грошових коштів в сумі 10 500 доларів США за продаж земельної ділянки в с. Княжичі, розміром 7 соток.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечувалось сторонами, зазначена сума була сплачена позивачем ОСОБА_6 в рахунок продажу його земельної ділянки, відповідно до довіреності від 23.05.2008 року, згідно з якою ОСОБА_2 мав одержати грошові кошти за продаж земельної ділянки.

Проте, продати зазначену земельну ділянку позивач не зміг, оскільки остаточно не встиг оформити належним чином документі, необхідні для укладання договору купівлі-продажу, через смерть ОСОБА_6

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та ОСОБА_6 було укладено договір позики, позивачем не було дотримано позасудового порядку вирішення спору, а крім того, відносини, що виникли між позивачем та ОСОБА_6 не передбачали перехід спірної ділянки у власність ОСОБА_2

В той же час, колегія суддів не може в повній мірі погодитись з такими висновками.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вважав, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору позики. Колегія суддів апеляійного суду вважає такі висновки необгрунтованими.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Розписка, що міститься в матеріалах справи, про отримання ОСОБА_6 грошових коштів від ОСОБА_2 не містить ознак, притаманних договору позики, оскільки в ній не зазначено строків чи порядку повернення коштів, інших суттєвих умов договору позики. Дані кошти були отримані ОСОБА_6 в рахунок оплати за майбутній продаж земельної ділянки, яка на той момент не перебувала у його власності, тобто без належної правової підстави (ст. 1212 ЦК України).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.57), відповідно до повідомлення Києво-Святошинської державної нотаріальної контори від 27 січня 2015 року № 94/01-16, направленого на вимогу суду першої інстанції, спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 не заводилась.

Обгрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо ненадання судом першої інстанції відповідної оцінки письмовій вимозі кредитора ОСОБА_2, яку 22 березня 2012 року він направив ОСОБА_3, як спадкоємцю боржника, щодо повернення грошових коштів.

В той же час, зазначені обставини не можуть бути підставою для задоволення вимог ОСОБА_2

За правилами ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 4 ЦПК України, яка передбачає способи захисту, які застосовуються судом, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ст.16 ЦК України, ч 2 якої також вказує, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Звернувшись до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку, ОСОБА_2 обрав неналежний спосіб захисту свого порушеного права. Правовідносини, що виникли між ним та померлим ОСОБА_6 не передбачали перехід права власності на земельну ділянку до позивача.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 безпідставно отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 10 500 доларів США, надавши останньому право продати земельну ділянку, право власності на яку на момент отримання коштів, не було належним чином оформлене. Однак, ця обставина не є правовою підставою для визнання за ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку.

З огляду на вказане вище, колегія суддів прийшла до висновку про скасування рішення суду першої інстанції, у звязку з невідповідністю висновків суду обставнам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2015 року - скасувати. Ухвалити у даній справі нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа: управління Держкомзему у Києво-Святошинському районі про визнання права власності на земельну ділянку відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: