У х в а л а

2 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Григор'євої Л.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 5 березня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання дій відповідача щодо збільшення процентної ставки за кредитним договором такими, що не відповідають чинному законодавству України, та зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 березня 2015 року відмовлено ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_5, у відкритті касаційного провадження у зазначеній справі з підстави, передбаченої пунктом 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

22 червня 2015 року ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_5, звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 березня 2015 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 525, 1056-1 Цивільного кодексу України.

На обґрунтування підстави перегляду зазначеного судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 лютого 2012 року, 28 грудня 2011 року, 3 серпня 2011 року і постанову Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року, в яких, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваному рішенні, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 24 березня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд погодився з висновками судів про те, що підвищення відсоткової ставки за користування кредитом було здійснено банком за погодженням з позичальником, оскільки таку зміну було погоджено сторонами при укладенні кредитного договору.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 лютого 2012 року і 3 серпня 2011 року, наданих як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції вказаних норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, касаційний суд дійшов висновку про те, що підвищення відсоткової ставки за кредитним договором було здійснено банками в односторонньому порядку.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 грудня 2011 року, надана як приклад неоднакового застосування норм матеріального права, не може бути предметом порівняння, оскільки не містить правового висновку щодо застосування вищевказаних норм матеріального права.

Надана заявницею для порівняння постанова Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року, не може слугувати прикладом іншого за змістом судового рішення, ухваленого в подібних правовідносинах, у розумінні пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України, оскільки прийнята за результатами розгляду заяви про перегляд судових рішень з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 березня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Л.І. Григор'єва

Я.М. Романюк