провадження 2/201/89/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гільдія-К» і Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна», третя особа ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 11 грудня 2014 року звернулася до суду з позовом до відповідачів ТОВ «Гільдія-К» і ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, позовні вимоги доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своєму позові, а його представник в ході судового засідання посилаються на те, що 20 грудня 2012 року близько 12.50 годин ОСОБА_2 керував належним ТОВ «Гільдія-К» автомобілем «Шкода Октавія» і порушив правила дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку під час керуванням автомобіля і здійснив ДТП, в результаті якого позивачка постраждала, їй завдана матеріальна і моральна шкода, пошкоджені автомобілі, за що стосовно вказаної третьої особи складено протокол і він був притягнутий до кримінальної відповідальності вироком суду. Вказаними діями, повязаними з порушеннями правил дорожнього руху, позивачу завдано значну матеріальну і моральну шкоду, він поніс витрати та інш.. Страхова компанія відшкодувала не всю шкоду (без втрат заробітку, франшизи, витрат на лікування, догляд та інш.) і позивач вважає це не законним, матеріальна шкода повинна відшкодовуватися в межах фактичних витрат на лікування та догляд, ремонтно-відновлювальні роботи. Вважає, що вказану шкоди повинні відшкодовувати відповідачі кожен в межах своєї відповідальності і просив стягнути з: відповідача ПАТ СК «Універсальна» решту не сплачену страховою компанією матеріальну шкоду згідно його розрахунку і моральну шкоду та з ТОВ «Гільдія-К» не відшкодовувану страховою компанією суму матеріальних збитків і моральну шкоду та понесені витрати, задовольнивши позов у повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ «Гільдія-К» в судовому засіданні позовні вимоги фактично не визнав, пояснивши, що дійсно 20 грудня 2012 року була ДПТ за участю їх працівника ОСОБА_2 на їх автомобілі «Шкода Октавія», вироком суду його (третю особу) визнано винним в цій ДТП і призначено покарання, вирок виконано, вони виплатили позивачу частину шкоди, але решту матеріальної шкоди позивачу повинна відшкодовувати страхова компанія, що вона і зробила і нічого більше відшкодовувати не потрібно. По закону все зроблене відповідачем правильно, надані документи позивачем протирічливі і не підтверджують заявлену суму матеріальної шкоди, ця сума, на їх думку, завищена позивачем, витрати на лікування та догляд нічим не підтверджені. Ніяких інших зобовязань відносно позивача на себе не брали і не беруть, будь-якої іншої шкоди (в тому числі і моральної) позивачу не завдавали. Вважають позовні вимоги безпідставними і просили в їх задоволенні саме до цього відповідача (них) відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ СК «Універсальна» в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, в письмовому зверненні до суду позовні вимоги не визнав, вважаючи їх неправомірними, шкода вся ними виплачена позивачу і нічого більше вони йому не винні, нічого більше відшкодовувати не потрібно. По закону все зроблене відповідачем правильно, надані документи позивачем протирічливі і не підтверджують заявлену суму матеріальної шкоди. Ніяких інших зобовязань відносно позивача на себе не брав і не бере, будь-якої іншої шкоди (в тому числі і моральної) позивачу не завдавав. Вважають позовні вимоги до них не доведеними, безпідставними і просили в їх задоволенні саме до цього відповідача відмовити в повному обсязі. Про день та час слухання справи повідомлялися належним чином. На думку суду, не заперечували проти заяви і вважали можливим розгляд справи за їх відсутності. Суд вважає можливим розгляд заяви за відсутності представника вказаного відповідача відповідно до ст. 169 ЦПК України.

Представник третьої особи ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважаючи їх неправомірними, шкода вся ними виплачена позивачу і нічого більше вони йому не винні, надавав матеріальну допомогу позивачці, про що надані письмові докази (квитанції і чеки), моральна шкода взагалі по умовам страхового чи трудового договору і по закону в цих правовідносинах з ними не передбачена, повністю підтримав позицію представника ТОВ «Гільдія-К» та просив рішення винести за наявними матеріалами справи по закону про відмову в задоволенні позовних вимог до них.

Вислухавши пояснення представників позивача і відповідача, третьої особи, зясувавши думку сторін і третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що 20 грудня 2012 року близько 12.50 години водій ОСОБА_2, керуючи належним відповідачу ТОВ «Гільдія-К» автомобілем «Шкода Октавія», державний номер автомобіля НОМЕР_1, рухався по пр. Гагаріна з боку вул. Лазаряна в напрямку вул. Казакова м. Дніпропетровська і в районі перехрестя з вул. Бронетанковою на шляху свого руху та перед здійсненням маневру обїзд попереду стоячого праворуч транспортного засобу, при виникненні перешкоди, яку він був спроможний був виявити, не пересвідчився, що це буде безпечно, проявивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діяв таким чином, щоб не завдавати загрози життю та здоровю громадян, грубо порушуючи вимоги 1.14.2 Правил дорожнього руху України, не вжив заходів для зменшення швидкості або зупинки транспортного засобу, не впорався з керуванням свого автомобіля, в наслідок чого виїхав на пішохідний перехід та вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_1, що перетинала проїзну частину проспекту з право на ліво по ходу його руху по пішохідному переходу, скоївши ДТП.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачка отримала значні ушкодження. При цьому порушення цією третьою особою зазначених Правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинно-слідчому звязку із наслідками у вигляді пошкодження здоровя позивача.

Стосовного винного у вказаній ДТП працівниками ДАІ складено протокол, була порушена кримінальна справа, яка була направлена для розгляду до суду. Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2014 року винним у вказаній ДТП визнано було ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 286 КК України і йому призначено покарання в вигляді одного року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік і застосовано ст. ст. 75, 76 КК України, вирок не оскаржений і набрав законної сили, вирок виконано.

За результатами розгляду справи, дослідженням матеріалів цивільної справи та матеріалу кримінальної справи, на думку суду, винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є третя особа ОСОБА_3. При цьому порушення цим водієм правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинно-слідчому звязку із наслідками у вигляді пошкодження позивача, завданню шкоди.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2014 року встановлено факт вчинення третьою особою на вказаному автомобілі відповідача кримінального правопорушення відносно позивача, факт завдання діями вказаної особи шкоди позивачу, а також наявність причинно-слідчого звязку між винними діями ОСОБА_2 та зазначеними наслідками у вигляді шкоди позивачу і відповідно винність ОСОБА_2 в завданні шкоди, ця вина встановлена і доведена.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2014 року відносно ОСОБА_2 набрав законної сили, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування даного позову в частині питань чи мали місце винні дії третьої особи на автомобілі відповідача, а саме дії, що містять в собі склад кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, факт завдання ушкоджень позивачу, наявність причинно-слідчого звязку між винними діями, повязаними з порушенням вимог Правил дорожнього руху України, третьою особою і завданням шкоди позивачу. Вказаними протиправними діями позивачу було завдано матеріальної та моральної шкоди.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В судовому засіданні встановлено, що винними діями ОСОБА_4 на автомобілі відповідача позивачу було завдано матеріальної та моральної шкоди. Матеріальна шкода полягає в значних витратах на ремонтно-відновлювальні роботи свого пошкодженого винними діями вказаної третьої особи автомобіля.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, ..., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. ОСОБА_5, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.... Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому ... додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Таким чином неправомірними діями цієї третьої особи, повязаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) позивачу було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями ОСОБА_3 і підлягають відшкодуванню за рахунок винної особи.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обовязків.

В судовому засіданні встановлено, що винними діями ОСОБА_2, працівника ТОВ «Гільдія-К», на автомобілі останнього позивачу було завдано матеріальної шкоди. Оскільки ОСОБА_2 на той час був працівником ТОВ «Гільдія-К» і знаходився з підприємством в трудових відносинах, керував на правових підставах автомобілем ОСОБА_5, державний номер автомобіля НОМЕР_2, що належить вказаному товариству, то відповідальність перед позивачем повинне нести за цього працівника вказане товариство ТОВ «Гільдія-К».

Між ТОВ «Гільдія-К» та ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» було укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АВ/2589350) зі строком дії з 01 лютого 2012 року по 31 січня 2013 року.

Відповідно до п. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо- транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п.9.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Відповідна сума була також зазначена в полісі № АВ/2589350, тобто ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» повинна здійснити виплату страхового відшкодування в межах 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Враховуючи той факт, що ПАТ СК «Універсальна» відшкодувала матеріальну шкоду на користь позивача на суму 24881.35 грн., ліміт відповідальності за договором страхування не був вичерпаний, тому стягнення решти матеріальної шкоди повинно бути з вказаної страхової організації, а не з ТОВ «Гільдія-К.

Стосовно витрат позивача на лікування суд приходить до наступного. Виходячи з переліку ліків, зазначених в чеках, які є додатками до позовної заяви, разом з лікування травм, отриманих внаслідок ДТП, позивач проходила лікування від інших хвороб (катаракта, виразка та інші), але вартість ліків також включена до суми відшкодування. Зокрема, як вже зазначалось у листі ПАТ СК «Універсальна» від 27 травня 2014 року № 957, витрати на лікування супутніх хронічних захворювань у сумі 1104.41 грн., на придбання санітарно-гігієнічних засобів та молочних сумішей на суму 373.14 грн., витрати на КТ головного мозку і огляд офтальмолога у ТОВ «МЦ «Клініка сімейної медицини» від 10 січня 2014 року на суму 830.00 грн. не є витратами на лікування наслідків травм, отриманих в ДТП і тому відшкодуванню не підлягають. Не підтверджені документально витрати на придбання ліків та медпрепаратів на суму 7819.00 грн. (до позовної заяви прикладені чеки на загальну суму 5040.00 грн.) До позовної заяви не прикладені копії рецептів, на підставі яких придбавались ліки, або інші належні рекомендації лікарів, тому оцінити доцільність їх придбання щодо їх кількісних та якісних характеристик не вбачається можливим. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. В даному випадку позивачем не надані докази, що ліки, які вона придбавала в аптеці, використовувались для її лікування від травм, отриманих внаслідок ДТП, не надано підтверджуючих документів з лікарні, що саме придбані позивачем ліки були їй призначені лікарем.

Винною у ДТП особою згідно з вироком Жовтневого районного суду від 14 січня 2014 року визнаний ОСОБА_2, який на момент ДТП працював водієм в ТОВ «Гільдія-К». ОСОБА_2 фінансово допомагав позивачу, купував ліки та надавав іншу допомогу. В процесі розгляду матеріалів кримінального провадження розглядався також цивільний позов ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в розмірі 41112.73 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 2500.00 грн., а також моральної шкоди у розмірі 200000.00 грн., який було залишено без розгляду. Крім того, ОСОБА_2 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному та був притягнений до кримінальної відповідальності. Враховуючи той факт, що ТОВ «Гільдія-К» на підставі статті 1191 ЦК України у разі відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_2, буде мати право зворотної вимоги до нього у розмірі виплаченого відшкодування, і рішення по справі буде безпосередньо стосуватись його прав та обовязків, то необхідно врахувати при винесенні рішення і вищезазначене.

Відповідно до п. З. постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з пошкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших, негативних наслідків.

Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 22.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла станом на 20 грудня 2012 року) потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо - транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

У позовній заяві зазначається, що позивач мешкає у АДРЕСА_1. у невпорядкованому будинку, але у всіх медичних документах адреса проживання інша: АДРЕСА_2. До позовної заяви прикладена довідка КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені ОСОБА_6», в якій також зазначено, що позивач проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. До позовної заяви не прикладений жодний документ, який би свідчив, що в період лікування позивач здійснювала поїздки до лікарні саме з міста Пологи, тому твердження позивача про те, що вона постійно проживає одна у невпорядкованому будинку і через це вимушена звертатись за допомогою до комунальної установи «Територіальний центр соціального обслуговування» за наданням соціальних послуг, не підтверджується матеріалами справи. Не відповідають дійсності твердження про те, що здоровя позивача після отриманих травм не відновлювалось. Як вбачається з виписок з історії хвороби, стан позивача постійно поліпшується, зменшується больовий синдром. Позивач посилається на висновок нейрохірургів, за яким вона не може підіймати вагу більше 1 кг і про можливе хірургічне втручання на хребту, але зазначений висновок не доданий до позовної заяви для ознайомлення. Так само не підтверджені документально витрати позивача на пошив спеціального взуття для травмованої ноги. Крім того, стан здоровя позивача не можна оцінити обєктивно і виділити окремо погіршення здоровя лише внаслідок ДТП, тому що за виписками з історії хвороби позивача вона має кілька супутніх хронічних хвороб, які також лікувались одночасно з заподіяними ДТП травмами.

Щодо відшкодування витрат на проїзд до лікарні в сумі 1687.00 грн., то до позовної заяви прикладені кілька листів копій квитків для проїзду і міському транспорті на суму 1.5 грн. та 3.00 грн., але не зрозуміло і не можливо визначити, коли і ким ці квитки використовувались, тому немає правових підстав для відшкодування витрат на придбання цих квитків. Прикладені чеки на таксі також не підтверджують той факт, що ним користувалась позивач. Перший чек виданий 20 грудня 2012 року, наступні два від 21 грудня 2012 року, коли позивач за випискою з історії хвороби знаходилась в реанімації (період знаходження в реанімації з 20 грудня 2012 по 26 грудня 2012 року). Так само прикладений чек на оплату послуг таксі від 10 квітня 2013 року, за випискою з історії хвороби позивач знаходилась в стаціонарі в період з 10 квітня 2013 року по 19 квітня 2013 року. У чеку за послуги таксі від 03 червня 2013 року взагалі не зазначений маршрут, за яким пересувався клієнт. Як підтверджується матеріалами справи, ПАТ СК «Універсальна» відшкодувала витрати, повязані з придбанням медикаментів і підтверджені рецептами лікаря та чеками. До позовної заяви прикладені численні чеки, які стосуються придбання великої кількості ліків, але призначенні цих ліків не відоме. Позивач не надала рецепти, які підтверджують обгрунтованість придбанні цих ліків, тому визначити доцільність їх придбання неможливо.

Відповідно до п. 19 постанови № 6 Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» потреба в додаткових витратах на потерпілих та їх тривалість має визначатись висновком судово-медичної експертизи. Такого висновку не надано, тому вимоги про відшкодування таких витрат позивача безпідставні.

До позовної заяви додана копія довідки виконкому від 28 січня 2013 року № 84 та Акт обстеження житлових та матеріальних умов від 25 січня 2013 року, підписаний секретарем міської гази, в яких міститься опис житлових умов позивача. Водночас відповідно до наданих документів з лікарні позивач в період з 20 грудня 2012 року по 02 лютого 2013 року знаходилась у стаціонарі лікарні.

Згідно статті 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Стосовно моральної шкоди відносно відповідача ПАТ СК «Універсальна», то така шкода не може бути стягнута і в цій частині слід відмовити в задоволенні позову, оскільки моральна шкода взагалі по умовам договору і по закону в цих правовідносинах не передбачена.

Стосовно відшкодування матеріальної шкоди з відповідача ПАТ СК «Універсальна» в розмірі 17850 грн. 55 коп., то суд вважає вказані вимоги підлягаючими задоволенню, оскільки вказана страхова компанія відшкодувала збитки позивача лише частково, але період лікування позивачки та тимчасової втрати прецездатності становить з 20 грудня 2012 року по 26 травня 2013 року, після чого позивачці була встановлена стійка втрата працездатності: 1 група інвалідності період з 27 травня 2013 року по 01 червня 2014 року і 2 група інвалідності період з 20 травня 2014 року по 20 травня 2015 року.

Згідно з ст. 1195 ЦК України 1. Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. 2. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. 3. ОСОБА_5, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. 4. Договором або законом може бути збільшений обсяг і розмір відшкодування шкоди, завданої потерпілому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Розмір відшкодування втраченого заробітку визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати і з урахуванням розрахунку позивача становить 6037 грн. і витрати на лікування позивачки, підтверджені в судовому засіданні, стосовно вказаного відповідача 11813 грн. 55 коп., всього 17850 грн. 55 грн.

Витрати по втрачену заробітку в звязку з тимчасовою втратою працездатності та стійким ушкодженням здоровя повинен нести саме вказаний відповідач, а не ТОВ «Гільдія-К», оскільки мається страховий поліс і в межах ліміту відповідальності шкоду сплачує страхова організація.

Стосовно відповідача ТОВ «Гільдія-К» по моральній шкоді, то суд вважає, що цим відповідачем дійсно позивачу була завдана моральна шкода, що полягає в наступному: на час та після ДТП позивач вимушений був відмовитись від звичного способу життя, він не мав можливості нормально спілкуватись зі своєю родиною. Усвідомлення того факту, що через нього (позивача) його близькі та рідні вимушені змінити уклад свого життя, вживати додаткових зусиль і позбавити себе нормального відпочинку постійно пригнічувало і продовжує пригнічувати позивача; сам факт перенесення ДТП, фізичний біль та інш., безсоння від болю та від хвилювань в результаті викликало не лише фізичну, але й душевну біль і завдало глибокої душевної травми; особиста вимушена бездіяльність та безпомічність також спричиняли моральні страждання позивачу, оскільки за складом характеру і стилем життя позивач активна людина, а в результаті ДТП вимушений був на деякий час припинити своє спілкування із знайомими та друзями, колегами по роботі; відношення відповідача до скоєного ним, який не тільки не робить ні чого для відшкодування завданої шкоди, але й не визнає в повному обсязі своєї вини у скоєному і на протязі вже тривалого часу.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

З викладеного видно, що позивачу неправомірними діями завдавача шкоди - відповідача ТОВ «Гільдія-К» завдано моральної шкоди за кожною з підстав встановлених законодавцем. Суд вважає можливим задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди частково в розмірі 2000 грн., в задоволенні решти вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, виходячі з вимог зазначених норм матеріального права витікає, що неправомірними діями саме вказаного відповідача, повязаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) позивачу було завдано моральної шкоди, яка знаходиться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями відповідача і яка підлягає повному відшкодуванню за рахунок винної особи (відповідача), оскільки завдання шкоди було внаслідок правопорушення, тобто грубого порушення прав особи та законодавства в цілому; завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки; завдання шкоди здоровю позивача; завдання майнової шкоди позивачу; завдання збитків позивачу; вимушеність на протязі тривалого часу захищати свої порушені права; невірне ставлення до своєї поведінки з боку відповідача, який не здійснив дій, щодо відшкодування завданої шкоди і продовжує не визнавати свою вину.

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає частковому задоволенню.

Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi домовленості i зобовязання стосовно вказаних вiдповiдачів відносно завданої шкоди, предмета спору, а вiдповiдачі не довели незаконність дій позивача. Твердження вiдповiдачів про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань стосовно позовних вимог - є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги заперечення (часткове) відповідачів проти позову в повному обсязі, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково: стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 17850 грн. 55 коп., стягнути з ТОВ «Гільдія-К» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 2000 грн., в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Гільдія-К» і ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди відмовити.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної і моральної шкоди та витрат знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання і підлягають частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України; ст. ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1168, 1172, 1187, 1195, 1206 ЦК України; ст. ст. 28-30, 33-36, 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 81, 209, 212-216, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 17850 грн. 55 коп..

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гільдія-К» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 2000 грн..

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гільдія-К» і Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -