Справа № 368/993/15-ц
Провадження № 2/368/372/15
Рішення

Іменем України

(Заочне)

"24" червня 2015 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Гребеневич А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлик справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Кагарлицького районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Київській області про визнання особи такою, що втратила право на житло, -

в с т а н о в и в:

позивач просить суд усунути порушення його права власності на частину житлового будинку шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим будинком № 2 по вул. Чапаєва в м. Кагарлик Київської області та зобовязати Кагарлицький районний сектор Управління Державної міграційної служби в Київській області зняти з реєстрації ОСОБА_2 в житловому будинку № 2 по вул. Чапаєва в м. Кагарлик Київської області, посилаючись на те, що він, ОСОБА_1, є власником 68/100 частин житлового будинку № 2 по вул. Чапаєва в м. Кагарлик. Вказану частину будинку було отримано ним у дар від його батька ОСОБА_3 згідно договору дарування від 14.11.2008 р., тому ця частина будинку є його особистою власністю згідно ст.. 57 СК України.

Власником інших 32/100 частин житлового будинку №2 по вул. Чапаєва в м. Кагарлик є його сестра ОСОБА_4.

6.11.2004 року між ним та ОСОБА_2, було укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області.

Після укладання шлюбу ОСОБА_2 була зареєстрована у його будинку, так як вони були подружжям.

Через деякий час він звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, так як не бажав проживати з відповідачкою як подружжя. 25.03.2013 р. Кагарлицьким районним судом було прийнято рішення про розірвання шлюбу.

Ще до розірвання шлюбу відповідачка разом з дітьми переїхала проживати до її батьків ОСОБА_5, з 15 січня 2014 року відповідачка не проживає у його будинку і він з нею не підтримує жодних стосунків.

Він звернувся до депутата Кагарлицької міської ради ОСОБА_6 для підтвердження факту не проживання відповідачки в його будинку. 02.04.2014 р. депутатом було складено акт, де підтверджено, що відповідачка не проживає в будинку.

Але, після розірвання шлюбу та після того як вони стали чужими людьми один для одного, відповідачка залишається зареєстрованою у його житловому будинку та не бажає подавати до Кагарлицького районного сектору Управління Державної міграційної служби в Київській області заяви про зняття з реєстрації.

Вважає, що реєстрація відповідачки, яка вже не є його дружиною, порушує його право власності на його частину будинку та перешкоджає йому в реалізації його права.

Свої вимоги обґрунтовую наступними нормами законодавства України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 385 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Те, що відповідачка, з якою на даний час він ніяких стосунків не має зареєстрована в його будинку порушує його права на володіння та розпорядження його власністю.

Тому, на підставі вказаних норм законодавства, для захисту його права власності на будинок слід визнати відповідачку такою, що втратила право на користування його будинком та зняття її з реєстрації.

Відповідач ОСОБА_2 в засідання суду не зявилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена завчасно, про що в матеріалах є повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки в суд не повідомила, а тому суд вважає, що відповідач в засідання суду не з'явилася без поважних причин і ухвалює заочне рішення на підставі наявних в справі матеріалів.

Представник відповідача в особі Кагарлицького районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Київській області в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена завчасно, про що в матеріалах є розписка про отримання судової повістки, причини неявки в суд не повідомила, а тому суд вважає, що представник відповідача в засідання суду не з'явилася без поважних причин і ухвалює заочне рішення на підставі наявних в справі матеріалів.

Вислухавши позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, та вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити.

В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном ( має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 14.11.2008 року належить 68/100 частини будинку № 2 по вул.. Чапаєва, що в м. Кагарлику Київської області.

Згідно ст. 383 ЦК України власник будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сімї.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_2 проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1, що в м. Кагарлику Київської області, який належить позивачу до 15.01.2014 року. ОСОБА_5, вселилася туди як член сімї на правах дружини, набула право користування житловим приміщенням та зареєструвала своє місце проживання в установленому законом порядку.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Як розяснив Пленум Верховного суду України у п. 9 Постанови від 12 квітня 1985р. №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сімї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Стосовно права членів сімї власника помешкання на користування ним чинним є правило частини першої статті 405 ЦК України, що передбачає визначення власником житлових приміщень, які мають право займати члени сім»ї. Відповідно до статті 156 ЖК УРСР члени сім»ї власника жилого будинку ( квартири), які проживають разом із ним у будинку ( квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Таким чином, з моменту реєстрації у відповідача ОСОБА_2 виникло право користування чужим майном.

Однак, як встановлено в судовому засіданні, у вищевказаному жилому приміщенні відповідач ОСОБА_2 не мешкає з січня 2014 року.

У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті 13, 41 Конституції України).

Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обовязки, а й орієнтовно вказує на його зобовязання.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей.

Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.

Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

Відповідно до ст. ст. 401, 402 ЦК України право користування чужим майном ( сервітут) може бути встановлено щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

За положенням ст. 405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Таким чином, в ході судового засідання встановлено, що відповідач ОСОБА_2 у будинку № 2 по вул.. Чапаєва, що в м. Кагарлику Київської області без поважних причин не мешкає з 15 січня 2014 року і її особистих речей в вказаному будинку немає.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України „Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом".

У відповідності до ст. 391 ЦК України „ Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном ".

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім»ї, а також членами сім»ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону ( особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені Главою 32 ЦК України.

З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України.

Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім»ї права користування житлом.

За таких обставин, оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідач не проживає за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин, іншої домовленості між ними та власником житла не встановлено, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі ЖК України, ЦК України та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України суд, -

ви р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Кагарлицького районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Київській області про визнання особи такою, що втратила право на житло задовольнити.

Усунути порушення права власності ОСОБА_1 на частину житлового будинку шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим будинком № 2 по вул.. Чапаєва в м. Кагарлик Київської області.

Зобовязати Кагарлицький районний сектор Управління Державної міграційної служби в Київській області зняти з реєстрації ОСОБА_2 в житловому будинку № 2 по вул.. Чапаєва в м. Кагарлик Київської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами, які брали участь у справі і не були присутніми в судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

ССуддя:ОСОБА_7