АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3342/15
Справа № 638/3615/14-ц Головуючий І-ої інстанції: Гайдук Л.П.
Категорія: житлові Доповідач: Коростійова В.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коростійової В.І.,

суддів: - Крилової Т.Г., Трішкової І.Ю.,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Харківського професійного ліцею будівництва - Лаврешиної Калерії Олександрівни на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 4 березня 2015 року по справі за позовом Харківського професійного ліцею будівництва до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року Харківський професійний ліцей будівництва звернувся до суду із вказаним позовом.

Просив виселити: ОСОБА_4, ОСОБА_5 з кімнат НОМЕР_1 (житлових приміщень НОМЕР_2); ОСОБА_6, ОСОБА_7 із кімнати НОМЕР_3 (житлового приміщення НОМЕР_4) студентського гуртожитку Харківського професійного ліцею будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення з підстав, передбачених ст.116 ЖК України.

В обгрунтування позову посилався на те, що на його балансі на праві оперативного управління знаходиться будівля гуртожитку за вказаною вище адресою, яка перебуває у державній власності і використовується для проживання іногородніх учнів.

При обстеженні житлових приміщень та перепису осіб, які мешкають у гуртожитку, встановлено, що у зазначених вище житлових приміщеннях мешкають відповідачі, які підлягають виселенню, як такі, що самоправно зайняли житлові приміщення.

Посилаючись на вказані обставини та ст.ст. 116, 127 ЖК України, просив позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 проти позову заперечували. Посилались на те, що перебували з позивачем у трудових відносинах. Позивачем їм була надана житлова площа у гуртожитку на підставі ордеру. ОСОБА_4 на кімнату НОМЕР_3, ОСОБА_5 на кімнати НОМЕР_1. Заперечували проти того, що поселились у гуртожиток самоправно.

Відповідачі ОСОБА_6 і ОСОБА_7 посилались на те, що поселились у кімнату НОМЕР_3 гуртожитку з дозволу подружжя ОСОБА_4. Іншого житла вони не мають, просили у позові відмовити.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 4 березня 2015 року позов задоволено частково. Постановлено виселити ОСОБА_6 і ОСОБА_7 із кімнати НОМЕР_3 (житлового приміщення НОМЕР_4) студентського гуртожитку Харківського професійного ліцею будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. В іншій частині позовні вимоги залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі Харківський професійний ліцей будівництва просе рішення суду першої інстанції у частині відмови йому у позові про виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5 скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити. При цьому посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у справі, рішення суду першої інстанції не оскаржили, письмових заперечень на апеляційну скаргу не подали.

Перевіряючи законність і обгрунтуваність судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції у частині відмови у позові про виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5 - скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Матеріалами справи встановлено і підтверджено наявними у справі доказами, що будівля гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у державній власності. Постановою Кабінету Міністрів України №689 від 1 вересня 1993 року і розпорядженням представника Президента України - голови Харківської обласної державної адміністрації вказаний гуртожиток переданий на баланс Харківського професійного ліцею будівництва і використовується останнім для поселення іногородніх учнів.

Встановлено також, що у кімнатах НОМЕР_1 (житлових приміщеннях НОМЕР_2) студентського гуртожитку Харківського професійного ліцею будівництва за адресою: АДРЕСА_1 мешкають ОСОБА_4 і ОСОБА_5

Позивач пред'явив позов про виселення ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з підстав, передбачених ст.116 ЖК України.

Відповідно до ст.116 ЖК України особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання іншого жилого приміщення.

Відмовляючи позивачу у позові про виселення ОСОБА_4 і ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 поселилась у гуртожиток на підставі ордерів, до початку трудових відносин з позивачем. Позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з позовом про виселення. Відповідачі заявили клопотання про застосування строку позовної давності. А тому суд застосовує строк позовної давності і відмовляє у задоволенні позовних вимог з вказаних підстав.

Повністю погодитися з таким висновком не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст.71 ЦК України (1963 року), який діяв на час виникнення спірних правовідносин, ст.256 діючого ЦК України застосування строку позовної давності можливе лише у разі, якщо право особи порушено.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що право позивача не порушено, оскільки відповідачі поселились у гуртожиток не самоправно. При цьому суд першої інстанції одночасно застосував строк позовної давності, що не можна визнати правильним.

За таких обставин, судова колегія скасовує рішення суду першої інстанції у частині відмови Харківському професійному ліцею будівництва у позові про виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і ухвалює у цій частині нове рішення про відмову позивачу у позові з інших підстав.

Відповідно до ст.ст. 128, 129 ЖК України порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.

На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 поселилась у кімнату НОМЕР_3 вказаного гуртожитку на підставі ордеру, виданого 1 червня 2002 року на підставі рішення адміністрації ПТУ 47, а ОСОБА_5 у кімнати НОМЕР_1 згідно ордера, виданого 4 січня 2002 року згідно рішення адміністрації ПТУ 47 (а.с. 72, 83).

За таких обставин, немає підстав вважати, що відповідачі поселились у гуртожиток самоправно.

До того ж, за наявними у справі матеріалами за ОСОБА_4 числиться кімната НОМЕР_3. Про це свідчить ордер і договір найму (а.с.80, 83).

Проте, позов заявлено про виселення ОСОБА_4 із кімнат НОМЕР_1.

З огляду на це, судова колегія скасовує рішення суду першої інстанції у частині відмови Харківському професійному ліцею будівництва у позові про виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і ухвалює у цій частині нове рішення про відмову у позові про виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5 з підстав, передбачених ст.116 ЖК України, оскільки такі підстави відсутні.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 підлягають виселенню з підстав, передбачених ст.132 ЖК України - безпідставне.

Відповідно до ст.132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням.

Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Надаване громадянам у зв'язку з виселенням з гуртожитку інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 цього Кодексу.

З підстав, передбачених ст.132 ЖК України, позивач позову не заявив і не позбавлений такої можливості.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось і судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Керуючись ч.1 ст.303, ст.304, п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника Харківського професійного ліцею будівництва - Лаврешиної Калерії Олександрівни задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 4 березня 2015 року у частині відмови Харківському професійному ліцею будівництва у позові про виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5 із кімнат НОМЕР_1 (житлових приміщень НОМЕР_2) студентського гуртожитку Харківського професійного ліцею будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення скасувати і у позові у цій частині відмовити з інших підстав.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось і судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: