У Х В А Л А

2 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Сімоненко В.М.,
Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, прокуратури Львівської області, Головного управління державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30 квітня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково: стягнуто з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 200 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди; у задоволенні решти позовних в <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_909848/ed_2015_03_08/pravo1/T012341.html?pravo=1>имог відмовлено.

Ухвалою цього ж суду від 2 червня 2014 року виправлено описку в резолютивній частині вказаного рішення, а саме: замість «стягнути з Державного казначейства України» вказано «стягнути з Державної казначейської служби України». Рішенням апеляційного суду Львівської області від 9 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_4 відмовлено. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_909904/ed_2015_03_08/pravo1/T012341.html?pravo=1>

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення апеляційного суду Львівської області від 9 жовтня 2014 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухваленого у справі рішення суду касаційної інстанції та ухвалення нового рішення у справі з підстави, передбаченої пунктом першим частини 1 статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4. посилається на постанову судової колегії у кримінальних справах Верховного Суду України від 11 березня 1997 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_4 та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив із того, що моральна шкода завдана ОСОБА_4 в результаті незаконного порушення проти нього кримінальної справ<http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2136/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> підлягає стягненню <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2137/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> з держави Україна в особі Державної казначейської служби України, проте стягуючи кошти на відшкодування моральної шкоди з Державної казначейської служби України, суд першої інстанції не врахував, що вказаний орган державної влади не було залучено до участі у справі під час її розгляду у суді першої інстанції, а тому моральну шкоду стягнуто з особи, яка не є стороною у справі.

Постанова судової колегії у кримінальних справах Верховного Суду України від 11 березня 1997 року не може бути зразком неоднакового застосування норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції, скасувавши постанову обласного суду, та направив справу на новий судовий розгляд з підставу зв'язку із порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості перевірки правильності визначення розміру суми, яка підлягає відшкодуванню, відсутності будь-якого обґрунтування розміру моральної шкоди, а також через невідповідність постанови вимогам щодо процесуальних документів такого видувстановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, прокуратури Львівської області, Головного управління державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді: Н.П. Лященко
В.М. Сімоненко
А.Г. Ярема