АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9364/2015 Головуючий у 1-й інстанції Бобровник О.В.
Доповідач Кравець В.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Кравець В.А.,

суддів Семенюк Т.А., Шиманського В.Й.

за участю секретаря Круглика В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою та вселення,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року позивач звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому просила встановити порядок користування кв. АДРЕСА_1, виділивши їй в користування прохідну кімнату площею 12,9 кв.м. ОСОБА_2 - ізольовану кімнату площею 8,6 кв.м., кухню, коридор та туалет залишити в загальному користуванні, вселити її до квартири та зобов'язати відповідача не чинити їй перешкоди у користуванні квартирою.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач чинить перешкоди у користуванні її частиною квартири.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року - позов задоволено частково.

Вселено ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення в частині відмови у встановленні порядку користування квартирою та ухвалити нове в цій частині про задоволення її позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки не відповідають обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Вказує на те, що кожному із співвласників відповідно до їх часток належить жилої площі: позивачу - 21,5 : 3 х 2 = 14.33 кв.м., відповідачу - 21,5:3 = 7,16 кв.м.

Вважає, що визначити порядок користування спірним жилим приміщенням можливо без обмеження інтересів сторін з врахуванням розміру їх часток у праві спільної часткової власності, виділивши їй в спірній квартирі кімнату площею 12,9 кв.м., а відповідачу кімнату площею 8,6 кв.м., всі підсобні приміщення залишити у спільному користуванні, оскільки у даному випадку відступ від часток у праві спільної часткової власності є незначним, і не обмежує прав та свобод відповідача.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 скаргу підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Відповідач ОСОБА_2 проти скарги заперечував, просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні її власністю, тому обґрунтованим є позов в частині вселення та зобов'язання відповідача не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні квартирою.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на законі.

Відповідно до ст.ст.213,214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони стверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Судом встановлено, що 11 березня 1985 року ОСОБА_3 - батько відповідача, придбав 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, 2/3 частини квартири придбала ОСОБА_4 від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 - помер, спадщину, яка відкрилась після його смерті прийняв його син ОСОБА_2 До складу спадкового майна увійшла 1/3 частина спірної квартири.

В квартирі АДРЕСА_1 проживає відповідач разом з сім'єю.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 ставила питання про її вселення у спірну квартиру, оскільки відповідач чинить їй перешкоди у користуванні нею.

Згідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Умовами ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

В силу ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи з цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники у здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Тобто, між сторонами існують спори щодо володіння та користування квартирою, а тому колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції , що позивачу чинять перешкоди, оскільки це доведено відповідними доказами, які в силу ст.57 ЦПК України є належними та допустимими у розрізі даного позову.

Порядок здійснення права спільної часткової власності встановлений статтею 358 ЦК України.

Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є у спільній частковій власності. За відсутності згоди порядок володіння та користування майном визначається судом.

Відповідно до роз'яснень п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №29 від 22 грудня 1995 року (з наступними доповненнями) квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Згідно ст. 155 ЖК України власника квартири не може бути позбавлено права користування жилим приміщенням крім випадків, передбачених законом.

У відповідності до ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Наразі, відмовляючи у задоволенні позову у частині визначення порядку користування квартирою, суд вірно виходив з того, що заявлений позивачем порядок користування спірною квартирою зводиться до необхідності користуватись позивачу жилою кімнатою площею 12,9 м.2, яка є прохідною кімнатою, а користування відповідачем кімнатою площею 8,6 м.2 буде залежати від бажання позивача, тому такий порядок користування буде порушувати права обох сторін, а отже не може бути встановлений судом як законний.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 218,303,304,307,308,313,314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Судді