АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5887/15 Справа № 209/5909/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22 квітня 2015 року

по справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог Виконком Дніпровської районної ради м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про вселення та зміну умов договору найму житлового приміщення та зустрічним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог Дніпровський відділ у м. Дніпродзержинську Державної міграційної служби України про визнання особи такою, що втратила право проживання та зняття з реєстраційного обліку,-

ВСТАНОВИЛА:

24 жовтня 2014 року до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог Виконком Дніпровської районної ради м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про вселення та зміну умов договору найму житлового приміщення.

03 лютого 2015року до канцелярії Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська надійшов зустрічний позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог Дніпровський відділ у м. Дніпродзержинську Державної міграційної служби України про визнання особи такою, що втратила право проживання та зняття з реєстраційного обліку.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22 квітня 2015 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог Виконком Дніпровської районної ради м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про вселення та зміну умов договору найму житлового приміщення відмовлено повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог Дніпровський відділ у м. Дніпродзержинську Державної міграційної служби України про визнання особи такою, що втратила право проживання та зняття з реєстраційного обліку - задоволено повністю.

Визнано ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №67 в будинку №57 по пр. Перемоги в м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області.

Знято ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з реєстраційного обліку за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ пр.. Перемоги буд.№57 кв.№67.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені позивачем судові витрати в розмірі 243 гривні 60 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22 квітня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів не знаходить передбачених законом підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову ОСОБА_2 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4, районний суд прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 не проживає в спірній квартирі понад 9 років, тобто більше шестимісячного строку встановленого законом без поважних причин.

Виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Позивач за первісним позовом ОСОБА_2 є сином відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 Рішенням виконкому Дніпровської районної ради м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області №293 від 15 липня 1988 року їх сімї у складі його та його матері ОСОБА_3 було виділено житло у вигляді двокімнатної квартири розташованої за адресою: Дніпропетровська область м. Дніпродзержинськ пр.. Перемоги 57-67. Де вони були зареєстровані в жовтні 1988 року.

В 1995 році мати зареєструвала в спірній квартирі також свого сина та звідного брата позивача відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.

В 2005 році ОСОБА_2 залишив спірну квартиру та пішов проживати до дідуся та бабусі, в 2006 році одружився та став проживати в своєї тещі, де проживає по теперішній час.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в спірній квартирі проживають по теперішній час.

В звязку з тим, що сторони не змогли досягти згоди восени 2014 року щодо приватизації спірної квартири, ОСОБА_2 4 жовтня 2014 року звернувся до Дніпровського РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України у Дніпропетровській області з відповідною заявою про перешкоджання йому у проживанні в спірній квартирі. 5 жовтня 2014 року він знову звернувся до Дніпровського РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України у Дніпропетровській області з відповідною заявою про перешкоджання йому у проживанні в спірній квартирі. Йому було розяснено необхідність звернутися до суду.

Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Отже, відмовляючи в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 про вселення та задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №67 в будинку №57 по пр. Перемоги в м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області та зняття його з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку , що позивач ОСОБА_2 маючи ключі від квартири протягом всього часу не проживав в спірній квартирі протягом девяти років та і не бажав проживати, йому не чинилися перешкоди у користуванні спірної квартири, а тому втратив право на користування житловою площею в спірній квартирі,виходячи з підстав ст.72 ЖК України і підстави для вселення відсутні.

Окрім того останній має інше постійне місце проживання зі своєю дружиною в квартирі своєї тещі, , як зазначав він сам, він почав намагатися повернутися в спірну квартиру лише після спливу шестимісячного строку, після того як в нього виник конфлікт з приводу відмови в приватизації квартири матірю. Згоди на його повернення до спірної квартири одного чи з членами його сімї, наймачем та іншими членами сімї ОСОБА_2 не надано

Згідно ст.104 ЖК України член сімї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сімї, які проживають разом з ним, укладання з ним окремого договору найму, якщо житлову площу, що припадає на нього, може бути виділена у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст. 63 цього Кодексу. У разі відмові членів сімї дати згоду на укладання окремого договору найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року N 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» Роз'яснити судам, що в силу ст.104 ЖК (5464-10) суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі.

При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 у виділенні у користуванні йому житлової кімнати площею 17,1 кв.м , а відповідачам матері та повнолітньому брату позивача кімнату 11,5 кв.м , суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що ці вимоги штучно погіршують житлові умови відповідачів і це викличе необхідність постановки їх на облік, як таких що потребують поліпшення житлових умов.

Доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_2 що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те,що відповідачка не чинила йому перешкоди у проживанні в спірній квартирі, колегія суддів вважає необґрунтованими,оскільки судом першої інстанції встановлено,що апелянт мав ключ від квартири АДРЕСА_1, однак як сам і пояснював в суді першої інстанції не бажав там проживати.

Виходячи з вищевикладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно відхилити, а рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22 квітня 2015 року - залишити без змін.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 312, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_5