Справа № 603/364/15-ц
Провадження № 2/603/122/2015
"07" липня 2015 р. м.Монастириська
Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Галіяна І. М.
при секретарі Смолінчук М.М.
розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Монастириська цивільну справу
про стягнення аліментів,
ОСОБА_1 ( далі позивач ) звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей: дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі 500 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи стягувати від дня предявлення позову до досягнення дітьми повноліття.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07.09.2007 року в Коропецькій селищній раді Монастириського району Тернопільської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис №17.
За час шлюбу в подружжя народилося двоє дітей: дочка Юлія, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син Денис, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Позивач в позовній заяві зазначає, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, він не піклувався про створення нормальних сімейних стосунків, не дбав про матеріальне забезпечення, взаємоповагу один до одного, на даний час нею подано позов про розірвання шлюбу з відповідачем.
З моменту припинення фактичних сімейних відносин відповідач участі у вихованні дитини не бере, коштів на утримання не надає попри те, що є працездатною, здоровою особою, а також їздить на заробітки, що надає йому можливість працювати, отримувати непоганий дохід та утримувати дитину.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, суду надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заперечення проти позову суду не представив. Тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а тому суд, дослідивши матеріали справи не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних в матеріалах справи доказів з винесенням заочного рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Згідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 07.09.2007 року в Коропецькій селищній раді Монастириського району Тернопільської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис №17, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ИД № 032215 виданого 07.09.2007 року.
Від даного шлюбу у них народилися діти: дочка Юлія, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД № 084305, актовий запис №32, виданого Коропецькою селищною радою Монастириського району Тернопільської області 20.10.2008 року та син Денис, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД № 143274, актовий запис №28, виданого Виконкомом Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області 05.12.2011 року.
Згідно вищезазначених свідоцтв, батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є ОСОБА_2 (батько) відповідач по справі, та ОСОБА_1 (мати) позивач по справі.
З позовної заяви вбачається, що сторони по справі разом не проживають, спільного господарства не ведуть, їх малолітні діти знаходяться на повному утриманні та вихованні матері з якою і проживають, відповідач по справі участі у вихованні дітей не бере та фінансово їх не утримує попри те, що є працездатною особою.
Окрім цього з позовної заяви вбачається, що відповідач постійного місця праці не має проте їздить на заробітки.
Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до розяснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дітей.
Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.
Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обовязки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобовязані утримувати своїх малолітніх дітей.
У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно до положень ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Оскільки, згідно матеріалів справи відповідач офіційно не працевлаштований, суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню, у твердій грошовій сумі.
Визначаючи розмір аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує відсутність даних про незадовільний стан здоровя позивача, відповідача, їх матеріальне становище, враховує стан здоровя та вік дітей, відсутність відомостей про інших осіб на утриманні, беручи до уваги відсутність у відповідача систематичного офіційного доходу, що не дає змоги відстежити та проконтролювати його розмір, суд з врахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та з врахуванням положень ст. 180, ч. 2 ст. 182 СК України, визначає аліменти в розмірі по 500 грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно, вважаючи, що такий їх розмір буде достатнім для задоволення розумних матеріальних потреб дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки з позовом до суду позивач звернулася 15.06.2015 року аліменти підлягають стягненню з цієї дати та до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання до суду позову про стягнення аліментів.
Згідно із частиною третьою статті 88 ЦПК України у разі якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.
Отже, з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.
Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 60,79,84,88, ч. 3. ст. 209,213 п.1 ст. 367 ЦПК України, ч. 2 ст. 166 ст.ст. 180, 182 СК України суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити.
Стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочка Юлії, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина Дениса, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 (пятсот) грн. 00 коп. на кожну дитину щомісяця, починаючи від дня предявлення позову до досягнення дітьми повноліття.
Стягнення аліментів розпочати з 15 червня 2015 року.
Рішення в межах стягнення платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області.

Суддя ОСОБА_6