Справа № 362/1273/14-ц Головуючий у І інстанції Корнієнко С. В.
Провадження № 22-ц/780/2167/15 Доповідач у 2 інстанції Білоконь О. В.
Категорія 46 25.06.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

25 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: судді - Білоконь О.В.,

суддів: Даценко Л.М., Касьяненко Л.І.

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 та реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, про визнання недійсними державних актів на земельні ділянки, договору купівлі-продажу та встановлення порядку користування земельною ділянкою ,-

встановила:

У березні 2013 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на таке.

Позивач ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 08 травня 2002 року є власником 3/10 частин будинку АДРЕСА_1 загальною площею 109,2 кв.м., житловою площею 63,0 кв.м.

До складу домоволодіння входить також сарай Б, погріб під Б, гаражі В, Г, Д, погріб під В та огорожа.

Співвласником даного будинку є ОСОБА_3, якому належить 7/10 частин вищевказаного будинку на підставі договору дарування від 27 вересня 2006 року.

Сторони не можуть в позасудовому порядку встановити порядок користування земельною ділянкою, яка знаходиться під належним їм на праві спільної часткової власності будинком, оскільки її частину відповідач приватизував таким чином, що позивач позбавлена можливості користуватись своєю власністю.

Позивач просила суд визнати недійсним та скасувати правовстановлюючий документ на право власності відповідача на земельну ділянку площею 0,07 га для будівництва та обслуговування частини домоволодіння АДРЕСА_1, та його державну реєстрацію, оскільки її конфігурація унеможливлює користування спільним подвір'ям та створює перешкоди в проході та проїзді з подвір'я на вулицю Володимирську та встановити порядок користування земельною ділянкою площею 0,1740 га.

02 квітня 2014 року ОСОБА_3 продав ОСОБА_2 належну йому частину вказаного будинку та земельних ділянок біля нього.

З урахуванням викладеного, позивач, доповнивши позовні вимоги, просилав суд також визнати недійсним та скасувати договори купівлі-продажу земельних ділянок для будівництва та обслуговування 7/10 частин будинку АДРЕСА_1, та ведення особистого селянського господарства за цією ж адресою, які були укладені 02 квітня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи межі та розмір земельних ділянок належних ОСОБА_2 кадастрові номери не відповідають діючому земельному законодавству та ДБН, позивач доповнив позовні вимоги та просив суд визнати недійсними та скасувати Державні акти на право власності земельну ділянку площею 0,0497 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та на земельну ділянку площею 0,07 г кадастровий номер НОМЕР_2, видані на ім'я ОСОБА_3; витребувати земельні ділянки, кадастровий номер НОМЕР_3 та НОМЕР_1, площею 0,07 га та 0,0497 га відповідно у ОСОБА_2 для передачі у спільне користування ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Визнано недійсними свідоцтва про право власності на земельні ділянки розташовані по АДРЕСА_1, на ім'я ОСОБА_3 НОМЕР_4 площею 0,0700 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № НОМЕР_2 та НОМЕР_5, площею 0,0497 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № НОМЕР_1.

Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 у загальне користування ОСОБА_4 та ОСОБА_2 земельні ділянки розташовані по АДРЕСА_1, площею 0,0700 га та 0,0497 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № НОМЕР_2, та для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № НОМЕР_1

Встановлено порядок користування із зазначенням координат земельною ділянкою по АДРЕСА_1, площею 0,1751 га, яка поділяється на 4 земельні ділянки, для: ОСОБА_4 - площею 0,0504 га; ОСОБА_2 - площею 0,1057 га; спільного користування - 0,0043 га (для проходу до квартири та господарських будівель ОСОБА_4 та заїзду до гаражу літ. «Д»).

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у позові через неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що придбані нею у ОСОБА_3 земельні ділянки були приватизовані відповідно до діючого законодавства на підставі не скасованих та не оскаржених рішень Васильківської міськради, при цьому не порушено право позивача на користування належною ОСОБА_4 частиною будинку та земельною ділянкою, тому законні підстави для задоволення позовних вимог відстуні.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове про відмову у позові. Незаконність рішення суду, на думку ОСОБА_3, полягає у тому, що судовим рішенням розв»язані позовні вимоги щодо свідоцтв про право власності на землю, яких позивач не заявляв, Крім того, земельна ділянка площею 0,0497 для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 не порушує право позивача на належну йому 3/10 частини бдуинку.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам судове рішення відповідає не в повній мірі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірні земельні ділянки, що їх придбала за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 у ОСОБА_3, останній отримав незаконно, про що свідчить висновок судової земельно-технічної експертизи № 37/36-14 від 7 листопада 2014 року. Тому слід визнати недійсними відповідні свідоцтва про право власності на вказані земельні ділянки, видані на ім»я ОСОБА_3, витребувати спірні земельні діялнки у ОСОБА_2 та встановити порядок користування спірною земельною ділянкою між сторонами.

Такі висновки суду є неправильними і такими, що не відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 08 травня 2002 року є власником 3/10 частин будинку АДРЕСА_1 загальною площею 109,2 кв.м., житловою площею 63,0 кв.м. До складу домоволодіння входить також сарай Б, погріб під Б, гаражі В, Г, Д, погріб під В та огорожа( а.с.6).

Іншим співвласником даного будинку був ОСОБА_3, якому належало 7/10 частин вищевказаного будинку на підставі договору дарування від 27 вересня 2006 року. До складу домоволодіння входить також гаражі В, погріб під В та огорожа у спільному користуванні ( а.с.51-52).

Рішенням Васильківської міськради 34 сесії 6 скликання від 21 грудня 2012 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки, розташовані по АДРЕСА_1, площею 0,0700 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № НОМЕР_2 та площею 0,0497 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № НОМЕР_1 ( а.с.66-67).

На підставі зазначених рішень ОСОБА_3 2 грудня 2013 року на вказані земельні ділянки отримав свідоцтва про право власності ( а.с.119,136).

02 квітня 2014 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу продав ОСОБА_2 належні йому 7/10 частини домоволодіння АДРЕСА_1 та земельні ділянки за цією ж адресою площею 0,0700 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № НОМЕР_2 та площею 0,0497 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № НОМЕР_1 ( а.с. 139,117,134).

Відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи № 37/36-14 від 7 листопада 2014 року, згідно з якими межі та розмір земельних ділянок належних ОСОБА_2 не відповідають діючому земельному законодавству та ДБН з врахуванням належності ОСОБА_4 3/10 частин житлового будинку АДРЕСА_1 в частині невиконання вимог ст.198 ЦК України, ст.28 Закону України «Про землеустрій», п.3.25*, п.7.26 ДБН 360-92 ( а.с.172-194).

З доданого до висновку експерта плану до земельної ділянки видно, що гараж позивача знаходиться в центрі земельної ділянки відповідача, відповідно, це порушує право користування ним ( а.с.186).

Відповідно до положень ч.1 ст. 15, ч.2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений ч.2 ст. 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до вимог ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно з роз»ясненнями, викладеними у п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004 року власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).

Висновок про те, що державний акт на право власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано, міститься й у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-12цс13) та від 23 жовтня 2013 року (справа № 6-93цс13) , від 25 червня 2014 (справа № 6-67цс14).

Як видно із матеріалів справи та наведених положень закону, правовою підставою набуття ОСОБА_3 права власності на спірні земельні ділянки є рішення Васильківської міськради від 21 грудня 2012 року, а свідоцтва про право власності на земельні ділянки, що видані на підставі зазначеного рішення органу місцевого самоврядування, лише посвідчує право особи на земельну ділянку.

Згідно із вимогами ст.ст. 3, 10, 60, 119, 212-213 ЦПК України позивач сам визначає зміст позовних вимог, викладає обставини, якими обгрунтовуються вимоги, а суд, зберігаючи об»єктивність і неупередженість створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Право визначення підстав для предмету позову належить виключно позивачу і суд сам за власною ініціативою їх змінити не може.

Як видно із трьох редакцій позовних вимог ( а.с.2-4, 68, 197) позивач не заявляв позовних вимог про перевірку судом законності рішення Васильківської міськради 21 грудня 2012 року, яким було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на спірні земельні ділянки ОСОБА_3 Відповідно до принципу презумпції чинності, вказане рішення є чинним, і саме воно стало підставою для видачі ОСОБА_3 визнаних недійсними судом свідоцтв про право власності на спірні земельні ділянки.

Отже, без встановлення судом недійсності (невідповідності вимогам закону) рішення органу, на підставі якого таке свідоцтво видано,як правової підстави набуття ОСОБА_3 земельної ділянки у власність, визнання недійсними свідоцтв про право власності на земельні ділянки, виданих на підставі рішення органу місцевого самоврядування, є в даному випадку є необґрунтованим, позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права.

Ці доводи апеляційних скарг колегія суддів визнає обґрунтованими та такими, що спростовують висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про визнання недійсними свідоцтв про право власності на земельні ділянки як незаконних та витребування у зв»язку з цим цих земельних ділянок у ОСОБА_2, до яких суд першої інстанції дійшов у порушення норм матеріального права.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, тому має бути скасоване з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, з урахуванням відсутності законних підстав до визнання недійсними свідоцтв про право власності на земельні ділянки, і як наслідок, відсутності підстав до витребування цих ділянок із володіння ОСОБА_2 та встановлення порядку користування земельними ділянками.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 та реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, про визнання недійсними державних актів на земельні ділянки, договору купівлі-продажу та встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий

Судді: