Справа № 487/4751/14-ц
Провадження № 2/487/71/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2015 року

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П.,при секретарі Табунщик К.С., відповідачки ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя

В С Т А Н О В И В

13.05.2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

В позові вона вказала, що ОСОБА_4, з яким вона зареєструвала шлюб у 22.11.2003 року ,належала 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно розпорядження Миколаївської міської ради 26.03.2001 року.

02.10.2010 року її чоловік помер.

Посилаючись на те, що вона, як дружина померлого ОСОБА_4 з 2002року по лютий 2014 року проживала у вказаній вище спірній квартирі, своєю працею та коштами істотно збільшила частку , яка належала ОСОБА_4, на підставі ст. 62 СК України просила визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ухвали Заводського районного суду м.Миколаєва від 20.04.2015року замінено відповідача по справі на ОСОБА_1, у звязку із смертю ОСОБА_3 , який помер 24.06.2014 року.

В судове засідання позивач не зявився.Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В подальшому в судове засідання не з*явився.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні за їх не доведеності та необгрунтованості.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 22 КпШС України, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно зі ст.. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. При цьому належить виходити з того, що відповідно до ст.ст. 22,25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності або визнано такою власністю судом з тих підстав,що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Якщо один із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, надбане за кошти, що належали йому до шлюбу або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі Україн) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності ().

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 знаходились в зареєстрованому шлюбі з 22.11.2003 року.

18.03.2004 року в них народилась дочка ОСОБА_6.

02.10.2010 року ОСОБА_4 помер.

ОСОБА_7 належала 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно розпорядження Миколаївської міської ради 26.03.2001 року. Інші частини квартири належали ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по 1/3 частині кожному.

Відповідно до заповіту,складеного 20.07.2010 року та посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_10, ОСОБА_4 заповідав все своє майно своєму брату ОСОБА_3

ОСОБА_3 помер 24.06.2014 року.

Відповідно до спадкової справи, №468/2014, заведеної Третьою Миколаївською державною нотаріальною конторою із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка звернулась його дружина ОСОБА_1

Таким чином вбачається, що 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 належала померлому ОСОБА_7 до реєстрації шлюбу із позивачкою,вказану частину квартири він заповідав своєму брату ОСОБА_3, і вказаний заповіт недійсним в судовому порядку не визнаний.

Що стосується вимог позивачки про визнання квартири спільною сумісною власністю на підставі ст.62 СК України, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ст..62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.3 ст. 10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачка та її представник не надали будь - яких доказів про те, що внаслідок вкладу ОСОБА_2 в проведення ремонту квартири істотно збільшилась цінність (вартість) цього майна. А тому відсутні підстави для визнання цього майна спільною сумісною власністю її та померлого ОСОБА_7

За таких підстав позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.10,60, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

В задоволені позову відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд в порядку, встановленому ст.294 ,ст.295 ЦПК України.

Суддя Павлова Ж.П.