Справа №: 398/6440/14-ц
"24" липня 2015 р. Олександрійський міськрайонний суд
Кіровоградської області
в складі: головуючого - судді Ковальової О.Б.
при секретарі Безкоровайній А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Олександрії цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк "Надра" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, де просить стягнути з них солідарно заборгованість за кредитним договором 114 287,36грн. та судовий збір в сумі по 571,44 грн. з кожного.
Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 12.01.2006 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 був укладений договір № 401/12/01/2006/980-2946/КФ/1 від 12.01.2006 року, згідно якого позичальник отримав кредит в сумі 7 946,82 грн. для проведення оплати товару згідно рахунку фактури № 317 СПД ОСОБА_3
Згідно .п.3.4. кредитного договору позичальник повертає банку кредит та сплачує, передбачені п.п.1.3.1, 1.3.2 кредитного договору платежі, безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок у порядку, передбаченому п.3.4.1 цього договору, шляхом сплати суми необхідного платежу, який складає 533,35 грн..
Згідно п.1.3.1. кредитного договору, відсотки за користування кредитом розраховуються на підставі відсоткової ставки у розмірі 20,0% на рік (із розрахунку 360 днів у році).
Банк надає позичальнику кредит, згідно п.1.4 кредитного договору, строком до 11 січня 2008 року.
В забезпечення виконання кредитного договору між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 401/12/01/2006/980-2946/КФ-1 від 12 січня 2006 року. Згідно п.п. 1.1., 1.2., 1.3., 1.4., 1.5 зазначеного договору поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене та абсолютне право банку вимагати виконання зобовязань вказаних в кредитному договорі як від позичальник і поручителя разом, так і від кожного окремо.
Кредит та проценти за користування кредитом погашалися без дотримання вимог п.п. 3.4.1. 3.4.4., 4.3.4., 4.3.5 кредитного договору щодо щомісячного обовязкового платежу, що призвело до появи значної кредитної заборгованості позивальника.
Листами претензіями за вих. № 1811 та № 1812 від 11.02.2010 року, № 7049 та № 7049 від 07.09.2012 року та неодноразовими переговорами банк нагадував відповідачам про наявність боргових зобовязань і необхідність їх погашення за договором, однак останні заборгованість не погасили.
Відповідно до п.5.2 кредитного договору, що у разі прострочення позичальником строку сплати необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п.3.4. цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.
В п.5.3 кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником вимог п.п.4.312, 4.3.7 - 4.3.12 кредитного договору, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеного п.1.1. кредитного договору, за кожний випадок.
В результаті невиконання відповідачами умов кредитного договору, згідно наданого розрахунку, станом на 10.06.2014 року заборгованість по кредитному договору складає 114 287,36 грн., із них:
7 946,82 грн. основний борг;
12 909,38 грн. заборгованість по відсоткам;
72 616,69 грн. заборгованість по пені за прострочення сплати кредиту;
20 019,79 грн. заборгованість по платі за управління кредитом;
794,68 грн. заборгованість по штрафу за порушення умов кредитного договору.
Також позивач просить стягнути з відповідачів понесені ними судові витрати.
19.03.2015 року до канцелярії суду від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, де просять стягнути заборгованість по кредитному договору станом на 06.03.2015 року, яка складає 194 549,62 грн., із них:
7 946,82 грн. основний борг;
14 096,99 грн. заборгованість по відсоткам;
21 801.15 грн. - заборгованість по комісії,
150 704,66 грн. заборгованість по пені (а.с. 118).
Представник позивача на розгляд справи не явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав заяву, де просять розгляд справи провести без їх участі, вказавши, що позов підтримують повністю, проти заочного рішення не заперечують.
Відповідачі в судове засідання не зявилися повторно, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином. ОСОБА_1 про причини неявки, суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не подавав. ОСОБА_2 помер 24.08.2008 року (а.с. 113 115). За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, постановивши заочне рішення відповідно до вимог ст., ст. 224 - 226 ЦПК України
Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Частинами 1, 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Як вбачається з матеріалів справи, 12.01.2006 року між ЗАТ КБ "Надра", правонаступником якого є ПАТ КБ "Надра" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 401/12/01/2006/980-2946/КФ/1 від 12.01.2006 року, згідно якого банк надав позичальнику кредит, в сумі 7 946,82 грн. на оплату товару згідно рахунку фактури № 317 СПД ОСОБА_3; з кінцевим терміном повернення не пізніше ніж 11.01.2008 року (п.п.1.1. 1.4. договору).
Згідно .п.3.4. кредитного договору позичальник повертає банку кредит та сплачує, передбачені п.п.1.3.1, 1.3.2 кредитного договору платежі, безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок у порядку, передбаченому п.3.4.1 цього договору, шляхом сплати щомісячно суми мінімально необхідного платежу, який складає 533,35 грн..
Згідно п.1.3.1. кредитного договору, відсотки за користування кредитом розраховуються на підставі відсоткової ставки у розмірі 20,0% на рік (із розрахунку 360 днів у році).
12 січня 2006 року в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між ЗАТ «КБ «Надра» правонаступником якого є ПАТ КБ "Надра" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 401/12/01/2006/980-2946/КФ-1 (а.с. 13, 14).
За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).
Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у ч. 1 ст. 611, ч. ч. 2, 4 ст. 612, які передбачають відповідальність боржника.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).
Згідно умов кредитного договору, сторони встановили як строк дії договору не пізніше ніж 11.01.2008 року (п.п.1.1. 1.4. договору), так і строк на який банк надав кредит - 24 місяці (п.1.4 договору) зі щомісячним погашенням мінімально необхідного платежу 533,35 грн. (п.3..4.1 договору), щомісячно, до 20-го числа поточного року (п.3.4.3 договору), тобто останній з платежів у визначеній сумі підлягав виконанню в строк не пізніше, ніж 11 січня 2008 року.
Таким чином, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).
У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст., ст. 252, 255 ЦК України.
При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.
Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 на виконання кредитного договору останній з платежів у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 11 січня 2008 року, але зобовязання по погашення кредиту не виконував, ні одного з визначених в кредитному договорі платежів не вніс.
Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами, щомісячно, до 20-го числа поточного року, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.
Наведене свідчить, що початок перебігу позовної давності за вимогою про сплату кредиту починається з 21лютого 2006 року, строк дії договору закінчився 11 січня 2008 року. Отже, позовна давність за вимогою про стягнення кредиту спливла - 11 січня 2011 року.
Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Зважаючи на те, що позичальник ОСОБА_1 на розгляд справи в судове засідання не зявився, заяви про застосування строків позовної давності не подав, то суд її не застосовує.
Питання щодо застосування строків позовної давності вирішується у відповідності до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України № 6-116 цс13 від 06 листопада 2013 року.
Відповідно до ч.1ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.
Згідно наданих позивачем розрахунків, через невиконання відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем по Кредитному договору станом на 06.03.2015 року, заборгованість складає 194 549,62 грн., із них:
7 946,82 грн. основний борг;
14 096,99 грн. заборгованість по відсоткам;
21 801,15 грн. - заборгованість по комісії,
150 704,66 грн. заборгованість по пені
Як підтверджено матеріалами справи, банком вчинено всі дії, передбачені законом та умовами договору кредиту, а оскільки відповідач ОСОБА_1 умов договору не виконував, то банк-кредитор мав право вимагати виконання зобовязання від боржника позичальника ОСОБА_1, відповідно до зазначеного договору. Розрахунки по заборгованості за кредитом і процентами, надані позивачем, на думку суду, не викликають сумнівів у їх вірності, оскільки ніким не оспорюються.
В забезпечення належного виконання зобовязання ОСОБА_1 за кредитним договором від 12.01.2006 року, між ЗАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 401/12/01/2006/980-2946/КФ-1 від 12 січня 2006 року. Згідно п.п. 1.1., 1.2., 1.3., 1.4., 1.5 зазначеного договору поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене та абсолютне право банку вимагати виконання зобовязань вказаних в кредитному договорі як від позичальника і поручителя разом, так і від кожного окремо.
Кредитор набуває права вимагати від поручителя виконання зобовязання, що витікає із кредитного договору при умові, якщо в установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобовязання в цілому чи в будь якій його частині не будуть виконанні, а також при умові обовязкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобовязання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині) (п.2.1 договору поруки).
Повідомлення, що направляється кредитором поручителю, повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатись поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи іншим цінним листом (за адресою, що вказана в договорі) чи надано особисто поручителю ( п. 2.4) (а.с. 13).
Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.
У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст. 554 ЦК України).
Згідно з положеннями ч. 4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимог до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Зі змісту п. 5.3. договору поруки від 12.01.2015 року вбачається, що порука дія договору поруки закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобовязань по кредитному договору чи виконання поручителем своїх зобовязань, згідно з умовами цього договору (а.с.14).
Відповідно до ч. 1 ст.251 ЦК України стоком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами /ч. 1 ст. 252 ЦК України /.
З договору поруки, укладеного з ОСОБА_2, вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки /п. 5.3./ про його чинність - до моменту належного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки це суперечить ч. 1 ст.251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, а тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.
У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений по 11 січня 2008 року включно /п. 1.4./, за таких обставин в банка виникло право предявити вимогу до поручителя ОСОБА_2 про виконання порушеного зобовязання боржника ОСОБА_1в. щодо повернення кредиту, починаючи з 12.01.2008 року та протягом наступних 6 місяців.
Позивач з вимогою до поручителя ОСОБА_2 звернувся лише в лютому 2010 року (а.с.22), тобто після спливу встановленого ч.4 ст.559 ЦК України строку, а тому суд вважає, що порука припинилась відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки кредитор протягом шести місяців від настання строку виконання основного зобов'язання, тобто після 12.01.2008 року, не пред'явив до поручителя вимоги .
За таких обставин договір поруки № 401/12/01/2006/980-2946/КФ-1 від 12 січня 2006 року, укладений між банком та ОСОБА_2, вважається припиненим, тому вимоги позивача про солідарну відповідальність поручителя разом з позичальником є безпідставними і не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню сплачені позивачем і документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 1 142,87 грн. та на користь держави 802,62 грн., оскільки при подачі заяви про збільшення позовних вимог банком не доплачено судовий збір..
Керуючись ст., ст.10, 11, 57 - 60, 61, 88, 197, 209, 212 - 215, 218, 224 226, 228 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк Надра - заборгованість за кредитним договором № 401/12/01/2006/980-2946/КФ/1 від 12.01.2006 в сумі 194 549 (сто девяносто чотири тисячі пятсот сорок девять) грн. 62 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 142,87 грн. та на користь держави 802,62 грн..
В позові Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк Надра до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Суддя: