АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5314/15 Справа № 185/1588/15 Головуючий у 1 й інстанції - Врона А.О. Доповідач - Ремез В.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді - Ремеза В.А.

суддів - Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Видюкової Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про визнання договору недійсним та стягнення отриманих грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Євролізинг Україна» про визнання договору недійсним та стягнення отриманих грошових коштів, посилаючись на те, що 20.12.2014р. між ним та ТОВ «Євролізинг Україна» було укладено договір фінансового лізингу №00163, однак при укладанні спірного договору сторонами не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, предмету договору, договір не було нотаріально посвідчено, тому він є таким, що не відповідає закону, оскільки не було дотримано обов'язкової форми договору, умови спірного договору є несправедливими, а тому позивач просив визнати недійсним договір фінансового лізингу №00163 від 20.12.2014р. та стягнути з ТОВ «Євролізинг Україна» на його користь сплачену суму в розмірі 73 800грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.03.2015р. ОСОБА_2 у задоволенні позову до ТОВ «Євролізинг Україна» про визнання договору недійсним, та стягнення отриманих грошових коштів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції під час винесення рішення у справі було не вірно встановлено усі істотні обставини справи, що призвело до порушення норм матеріального права, а саме невірне їх застосування, в наслідок чого було винесено незаконне та необґрунтоване рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.12.2014р. між ТОВ «Євролізинг Україна» (лізингодавець) та ОСОБА_2 (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №00163 (далі по тексту Договір), згідно з умовами якого лізингодавець взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п.1.1 Договору та додатку № 2 до Договору, предметом лізингу є автомобіль Daewoo Nexia NS Low Cost.

Відповідно до п.1.7 Договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця адміністративного платежу, авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу).

Пунктом 9.2 Договору визначено, що лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання договору платежами, визначеними в додатку №1 до договору.

Згідно з додатком № 1 до Договору вартість предмету лізингу становить 123 000грн. (6 029,41 євро), сума авансового платежу - 3 014,71євро, адміністративний платіж - 602,94євро, комісія за передачу - 180,88євро.

Відповідно до квитанції від 20.12.2014р. ОСОБА_2 сплатив ТОВ «Євролізинг Україна» 73 800грн.

Відповідно до ч.1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений в письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно ст. 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами передбачені у ч. 3 ст. 18 вказаного закону і є вичерпним.

Згідно роз'яснень п 7. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009р. правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції встановив, що оспорюваний позивачем договір фінансового лізингу №00163 від 20.12.2014р. відповідає вимогам законодавства.

Укладеним договором передбачені всі істотні умови, і підстав для визнання укладеного договору нікчемним у тому числі з підстав того, що при укладенні договору сторони досягли згоди щодо предмету договору, транспортного засобу Daewoo Nexia NS Low Cost, і згідно п.3.1.1 договору лізингодавець зобов'язаний придбати предмет лізингу, який визначено лізингоодержувачем, в порядку та на умовах даного договору та інших погоджень між сторонами, а відповідно до п.1.8 незалежно від наявності у продавця предмету лізингу, вказаного лізингоодержувачем в даному договорі та за заявою лізингоодержувача, сам предмет лізингу може бути замінений на інший предмет лізингу до моменту купівлі предмету лізингу, і вказані обставини не свідчать про порушення прав позивача при укладенні Договору.

Крім того судом встановлено, що посилання позивача про те, що під час укладання Договору не було дотримано нотаріальне посвідчення Договору не можуть бути підставою для визнання Договору недійсним, оскільки силу положень Закону України «Про фінансовий лізинг» та параграфа 6 глави 58 ЦК України нотаріальне посвідчення договору лізингу не є обов'язковим.

Встановивши обставини по справі, суд правильно прийшов до висновку про те, що укладений між сторонами Договір фінансового лізингу відповідає вимогам закону, його нотаріальне посвідчення не вимагається, а тому суд обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог про визнання договору недійсним та стягнення отриманих грошових коштів, і колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції під час винесення рішення у справі було не вірно встановлено усі істотні обставини справи, що призвело до порушення норм матеріального права, а саме невірне їх застосування, в наслідок чого було винесено незаконне та необґрунтоване рішення, з посиланням на те, що предмет укладеного між сторонами Договору не має індивідуальних ознак не свідчить про незаконність судового рішення, оскільки сторонами було визначено, що предметом Договору є транспортний засіб Daewoo Nexia NS Low Cost, і згідно п.3.1.1 договору лізингодавець зобов'язаний придбати предмет лізингу, який визначено лізингоодержувачем, в порядку та на умовах даного договору та інших погоджень між сторонами, а відповідно до п.1.8 незалежно від наявності у продавця предмету лізингу, вказаного лізингоодержувачем в даному договорі та за заявою лізингоодержувача, сам предмет лізингу може бути замінений на інший предмет лізингу до моменту купівлі предмету лізингу, і зазначені умови Договору не свідчать про порушення прав позивача по справі.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції під час винесення рішення у справі було не вірно встановлено усі істотні обставини справи, що призвело до порушення норм матеріального права, а саме невірне їх застосування, в наслідок чого було винесено незаконне та необґрунтоване рішення, з посиланням на те, що Договір фінансового лізингу не відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки умови Договору є несправедливими безпідставні, оскільки договір може бути визнано недійсним з підстав, передбачених ст. 18 зазначеного Закону, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, тоді як матеріали справи не містять обставин, які б свідчили про дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін при укладанні оспорюваного Договору.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції під час винесення рішення у справі було не вірно встановлено усі істотні обставини справи, що призвело до порушення норм матеріального права, а саме невірне їх застосування, в наслідок чого було винесено незаконне та необґрунтоване рішення, з посиланням на те, що укладений договір підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню не відповідає вимогам закону, оскільки нотаріальне посвідчення Договору фінансового лізингу не вимагається.

Таким чином колегія суддів вважає, що приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства на свою користь, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 304,308,315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду вступає в силу з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: