Справа №521/353/15-ц
Провадження № 2/521/1877/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Мирончук Н.В.
при секретарі - Варналій К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк», -
Також просить стягнути з відповідача ОСОБА_2витрати по сплаті судового збору, у розмірі 3654 гривні.
На думку позивача, станом на 01.10.2014 року, сума заборгованості відповідача становить 1 370 139,19 гривень: яка складається з: заборгованості за кредитом - 718 190,26 гривень та заборгованості по процентам за користування кредитом - 651 948,93 гривні.
З урахуванням викладеного, просив задовольнити позовні вимоги.
Позивач в судове засідання не з'явився, незважаючи на те, що судом чотири рази призначалась справа до слухання. Суд виносив ухвалу про обов'язкову участь позивача у судових засіданнях, оскільки належних доказів позивачем до позову не було надано, але, замість того, щоб прибути у судове засідання, представником позивача було надано до суду заяву, в якій зазначено про розгляд справи за відсутності позивача та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити, а також вказано, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся, шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу його реєстрації, згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, але у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, заперечення на позовну заяву не надав. Зазначені обставини дають суду підстави вважати, що відповідач ОСОБА_2 повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.
У відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у них даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За таких обставин, суд, ухвалює заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України, на підставі тих матеріалів, які долучені до позову.
Дослідивши матеріали справи, вивчивши заявні у справі докази, суд прийшов до наступного.
У судовому засіданні встановлено, що 08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків з кредитними та забезпечувальними договорами. Отже, відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору.(а.с. 42)
З цих підстав, суд вважає встановленим, що у зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором, боржник ОСОБА_2 має заборгованість, яка станом на 01.10.2014 року становить 105 759,64 дол. США, що згідно курсу НБУ (100 доларів США -1295,5218 грн.) складає - 1 370 139,19, яка складається з: заборгованості за кредитом - 718 190,26 гривень та заборгованості за відсотками - 651 948,93 гривні.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до п.п. 4.1., 4.1.1., 4.1.2., 4.1.3., 4.2., 4.2.1., 4.2.2., 4.2.3., 4.3., 4.4. іпотечного договору від 27.06.2008 року, посвідченого Ситніковою Ю.Д., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 3510, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки: у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором; у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки; в інших випадках, відповідно до діючого законодавства. Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку». Право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю. Звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду та/або виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до чинного законодавства України.
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження, надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобов'язання, містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. На момент укладення договору іпотеки сторони прийшли до взаєморозуміння, що перелік зазначених у договорі іпотеки повноважень з продажу предмету іпотеки іпотекодержателем не є вичерпним.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Ст. 12 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до частини 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
У відповідності до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:
- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;
- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Статтями 38 та 39 Закону України «Про іпотеку», встановлена можливість одержання задоволення вимог кредитора шляхом визнання за ним права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки. При цьому у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя та спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.
Відповідно роз'яснень п. 9 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в Постанові №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).
Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави, кредитор (заставодержатель) має право, у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта банк».
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Керуючись ст.ст. 3, 15, 11, 16, 61, 107,169, 208, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 1, 3, 6, 16, 203, 215, 233, 525, 526, 530, 572, 625, 626, 1046, 1049 ЦК України, ст.ст. 33, 38, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», суд -
Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом яких постановив його за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення до суду першої інстанції.
Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області в загальному порядку на протязі десяти днів.
В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржене сторонами до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги на протязі десяти днів.
Суддя: Н.В. Мирончук