АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Музичко С.Г., Прокопчук Н.О.

при секретарі: Кутц А.В.

за участю:

представник позивача ОСОБА_1

представник відповідача Цвєтков В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «КБ «Надра» про визнання недійсним кредитний договір №6/П/99/2007-840 від 16.01.2007.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.05.2015 у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Апелянт посилається на те, що рішення винесено без належного та повного дослідження матеріалів справи, з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що кредитний договір суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», суд не прийняв до уваги обставини укладання цього договору, не надано правової оцінки наявності кримінальної справи №24-102 відносно осіб, які ошукали позивача при укладанні спірного договору. Посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що даний договір укладався без мети настання правових наслідків та кошти від відповідача не отримував.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Справа № 753/21739/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/8670/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Лужецька О.Р.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не порушив жодних договірних зобов'язань перед позивачем та вимог чинного законодавства, а тому позовні вимоги є безпідставними.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що 16.01.2007 між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №6/П/99/2007-840, відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 96 000 дол. США в порядку і на умовах, визначених Договором для придбання цінних паперів - облігацій у бездокументарній формі випуску у кількості 6 212 штук емітованих ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» (а. с. 8-11). Відповідно до меморіального ордеру № NL-1 Банком кошти позивачу в розмірі 69 000 дол. США були видані (а. с. 14) В забезпечення виконання умов вказаного договору 16.01.2007 між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки б/н з метою належного виконання позичальником умов кредитного договору (а. с. 12-13). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31.07.2013, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.09.2013 ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто на користь ПАТ «КБ «Надра» з відповідачів заборгованість в розмірі 162 657,75 дол.США (еквівалент у гривнях згідно офіційного курсу НБУ станом на 11.03.2013 становить 1 300 123,37 грн.) солідарно (а. с. 40-45).

Відповідно до ст. 202 ЦПК України правочином є дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з вимогами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені упостанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першоюстатті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті536, 638, 1056-1 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що кредитний договір може бути визнаний судом недійсним з вищевказаних підстав встановлених законодавством.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З тексту рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31.07.2013, яке набрало законної сили вбачається, що ОСОБА_3 особисто підписав кредитний договір №№6/П/99/2007-840. Згідно анкети кредитного договору та пояснень відповідача ОСОБА_3 останній власноручно заповнював заяву на отримання кредиту та підписував кредитний договір на отримання від позивача 90 000 доларів США для придбання цінних паперів - облігацій у бездокументарній формі випуску, які були емітовані ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів». Відповідно до меморіального ордеру та пояснень представника позивача, останнім 16.01.2007 кредитні кошти в розмірі 96 000 доларів США були видані ОСОБА_3 через касу готівковим перерахуванням. Як вбачається з розрахунку після укладення договору щомісячно відбувалося погашення кредиту до березня 2009р. і звернень відповідача ОСОБА_3 до позивача щодо неотримання кредитних коштів не надходило (а. с. 40-41).

Враховуючи наведені обставини та приймаючи до уваги те, що позивач в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надав доказів на підтвердження своїх позовних вимог, колегія суддів вважає висновки суду щодо відмови у задоволенні позову правильними.

Доводи апелянта про те, що спірний договір суперечить Закону України «Про захист прав споживачів» колегія суддів вважає безпідставними, оскільки згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, підписавши договір, сторони підтвердили свої права та обов'язки за ним, погодились з усіма його умовами, у зв'язку з чим зобов'язані їх виконувати належним чином.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції необґрунтовано було відмовлено в задоволенні заяви про витребування доказів, а саме надання оригіналу кредитного договору, є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи наявний належним чином з відповідною печаткою завірений спірний кредитний договір, що не суперечить вимогам ст. 64 ЦПК України.

Також необґрунтованими, на думку колегії суддів, є посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги підстави укладання вказаного кредитного договору (наявності кримінальної справи №24-102 відносно осіб, які ошукали позивача при укладанні спірного договору), на думку колегії суддів, також не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки вироку по вказаній справі на час розгляду зазначеної цивільної справи не існує.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи відсутність вироку по вищезгаданій кримінальній справі на час розгляду справи в суді першої інстанції вищезгадані посилання також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що він не отримував кошти за кредитним договором є необґрунтованими, оскільки спростовуються висновками рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31.07.2013 року, яке набрало законної сили.

Отже, висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

Н.О.Прокопчук