Справа № 307/1982/15-ц
Провадження № 2/307/1230/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2015 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Тиводар В.І.

розглянувши відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Топчинської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно (житловий будинок),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою про визнання за нею права власності на спадкове майно житлові будинки з надвірними спорудами, що розташовані в с. Топчино по вул. Волосянка-Кабориш 30. До початку розгляду справи по суті позивачка уточнила позовні вимоги та просила визнати право власності на житлові будинки № 30 «А» та № 30 «А,» з надвірними спорудами. Посилається на те, що 04.05.2011 р. померла її баба ОСОБА_2, а 19.10.2012 р. її дід ОСОБА_3, які в 1970 році побудували житловий будинок в якому постійно проживали. В 1986 році вони збудували ще один будинок на тій самій земельній ділянці. ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_2 залишився проживати ІНФОРМАЦІЯ_1 тому в силу ст. 1268 ЦК України він прийняв спадщину за покійною дружиною. Вона разом з своєю матірю ОСОБА_4, яка відмовилася від спадщини в її користь, проживає у вказаному будинку, підтримує його у відповідному санітарно-технічному стані та сплачує комунальні послуги. Відповідно до технічного паспорта виготовленого Тячівським РПТІ на імя позивачки одному будинку присвоєно індекс літеру «А», а іншому «А,». На початку 2015 року вона звернулася до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом, але їй було відмовлено у звязку з відсутністю в неї правовстановлюючих документів на спадковий будинок. Надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

Представники Тячівської державної нотаріальної контори та Топчинської сільської ради у судове засідання не зявилися і надіслали суду заяви у яких просять справу розглядати у їх відсутності. Позовні вимоги визнають та просять їх задовольнити.

Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 померли 04.05.2011 р. та 19.10.2012 р. і являються батьками ОСОБА_4, що стверджується свідоцтвами про смерть серій І-ФМ № 118253, І-ФМ № 147537 і свідоцтвом про народження серії V-УР № 0366240. Довідками Топчинської сільської ради № 136 від 12.05.2015 р. та № 174 від 04.06.2015 р. стверджено, що згідно запису № 610 в господарській книзі № 13 житлові будинки та земельна ділянка в с. Топчино, по вул. Волосянка-Кобориш № 30, належали покійному ОСОБА_6, який помер 19.10.2012 р., побудував будинок у 1986 р. та відповідно до рішення виконкому № 21 від 24.11.2000 р. вулиця на якій розташований будинок стала Волосянка-Коборищте. Згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 р., яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 р. № 56, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5 і зареєстрованого в Мінюсті 18.02.2002 р. за № 157/6445 (з подальшими змінами), до 2002 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася цими підзаконними нормативними актами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у судовому засіданні, встановлено, що будинок № 30 по вул. Волосанка-Кобориш в с. Топчино у відповідності до діючого на той час законодавства належав ОСОБА_5 на праві приватної власності.

Згідно заяви доньки ОСОБА_5 ОСОБА_4 - від 15.05.2015 р., вона не прийняла спадщину після смерті батька, не претендує на неї, звертатись до суду з метою надання їй додаткового строку для прийняття спадщини не буде та не заперечує, щоб свідоцтво про право на спадщину було видане на імя її доньки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 З довідок Топчинської сільської ради № 178 від 04.06.2015 р. та № 191 від 01.07.2015 р. убачається, що до кола спадкоємців І-ї черги після смерті ОСОБА_5, який помер 19.10.2012 р. входить ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 Інших спадкоємців які б мали право на спадщину за покійним, окрім ОСОБА_4 доньки спадкодавця та ОСОБА_1 - онуки спадкодавця немає. Таким чином, позивачка являється онукою спадкодавця та входить до пятої черги спадкоємців за законом. Із листа Тячівської держнотконтори № 860/0214 від 01.07.2015 р. вбачається, що в держнотконтору для прийняття спадщини за покійним ОСОБА_5, який помер 19.10.2012 р. ніхто не звертався. На даний час позивачкою виготовлено технічний паспорт на (індивідуальний) житловий будинок № 30 по вул. Волосянка-Кабориш в с. Топчино на імя ОСОБА_1 З журналу внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень одноквартирного будинку (садибного) житлового будинку № 30 літери "А" по вул. Волосянка-Кабориш в с. Топчино вбачається, що будинок складається з трьох підсобних приміщень загальною площею 54.80 м.кв., коридору площею 17.60 м.кв., столової -25.90 м.кв., комори 7.40 м.кв., двох житлових кімнат - 23.20 м.кв. та 23.50 м.кв. Відповідно до журналу внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень одноквартирного будинку (садибного) житлового будинку № 30 літери "А," за цією ж адресою будинок складається з гаражу площею 32.40 м.кв.,коридору 4.80 м.кв., комори 4.90 м.кв., ванної 6.60 м.кв., кухні 14.10 м.кв., трьох житлових кімнат 19.80 м.кв., 19.30 м.кв. та 14.90 м.кв.

Відповідно до довідки Тячівського РПТІ № 07/86 від 14.05.2015 р. станом на 31.12.2012 р. за адресою Топчино, вул. Волосянка-Кабопищте, № 30, право власності на нерухоме майно в ТРПТІ не було зареєстровано. Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна випливає, що будь-які відомості про реєстрацію вищевказаного нерухомого майна відсутні.

Згідно положень статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З листа Тячівської державної нотаріальної контори № 412/01-16 від 26.05.2015 р. вбачається, що після смерті ОСОБА_5, у звязку з відсутністю державної реєстрації прав на нерухоме майно за спадкодавцем неможливо оформити у нотаріальному порядку спадщину та видати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р. свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, виходячи з наведеного, позивачка позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на успадковані житлові будинки у нотаріальному порядку.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 328 ч. 2 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує права на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Зі змісту ст. 1265 ЦК України випливає, що у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1268 ч. 3 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Той факт, що позивачка до смерті спадкодавців проживала з ними у спадковому будинку ніким не оспорюється, а навпаки підтверджується довідкою Топчинської сільської ради № 135 від 12.05.2015 р. Це дає можливість суду прийти до висновку, що ОСОБА_1 прийняла спадщину на майно, яке належало ОСОБА_2 та ОСОБА_5

За таких обставин, враховуючи, що будинки були зареєстровані у погосподарській книзі за спадкодавцем, що на момент будівництва (1986 рік) прирівнювалося до їх реєстрації, ОСОБА_1 являється спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5, цивільна правоздатність якого припинилася, інших спадкоємців немає, на нерухоме майно померлого відсутні правовстановлюючі документи, які б дозволяли нотаріусу видати свідоцтво про право на спадщину, що перешкоджає позивачці оформити право власності на спадкове нерухоме майно через нотаріальну контору, то суд вважає за можливе позов задовольнити та визнати за позивачкою право власності на житлові будинки.

Судові витрати слід покласти на позивачку.

Тому, керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 392, 1216, 1217, 1223, 1258, 1265, 1268, 1270, 1297 ЦК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю. Визнати за ОСОБА_1 право власності на житлові будинки з надвірними спорудами, розташовані у с. Топчино по вул. Волосянка-Кобориш, № 30 «А» та № 30 «А,», Тячівського району Закарпатської області.

Судові витрати покласти на позивачку.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: Гримут В.І.