Справа № 344/293/15-ц
Провадження № 2/344/1727/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді Польської М.В.

при секретарі c/з ОСОБА_1.

з участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Універсал Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення солідарно заборгованості по відсотках за період з 20.06.2013 року по 23.12.2014 року за кредитним договором №020-2008-761 від 26.03.2008р. в сумі 8476,62 доларів США що еквівалентно 132 758.33 грн., стягнення курсової різниці - 321 064.62 грн., стягнення судових витрат - 3654 грн..

В подальшому представник позивач уточнив позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по відсотках тільки в валюті без зазначення грошового еквіваленту гривні.

Представник позивача просив позов задовольнити з підстав зазначених в позові з уточненнями.

Відповідач 1, 2,3 в судове засідання не зявилися 10.03.2015р., 09.07.2015р. (клопотання про відкладення від представника відповідачів 1,3 без належних доказів як підстави відкладення) та 05.08.2015р. (а.с.106-108), хоч про час і місце судового розгляду повідомлялися у встановленому порядку, про причини неявки суд не повідомили, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести розгляд справи без відповідачів 1,2,3 та представника відповідача 1,3.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26.03.2008р. між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №020-2008-761 (зі змінами і доповненнями) за умовами якого відповідач 1 отримав кредит у розмірі 40 000 доларів США, під 13.45% річних а з 10.06.2010р. 14.95%, а понад строк відсотки 21.45%, а в подальшому 22.95% річних, терміном погашення до 10.03.2028 року (а.с.13-41).

З метою забезпечення кредитного зобовязання, 26.03.2008р. між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №020-2008-761 Р/1 зі змінами (а.с.42-47).

З метою забезпечення кредитного зобовязання, 26.03.2008р. між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки №020-2008-761 Р зі змінами (а.с.48-53).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобовязання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності.

Оскільки свої зобовязання за кредитним договором №020-2008-761 від 26.03.2008р. позичальник не виконував належним чином, кредитор звернувся до суду про дострокове стягнення всієї суми заборгованості, та рішенням Івано-Франківського міського суду від 27.03.2014 року було стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість по кредитному договору станом на 19.06.2013р. в сумі 41 866.89 доларів США що в еквіваленті становить 334 642.05 грн. та судові витрати (а.с.6-8). Рішення суду не оскаржувалось сторонами , що представник позивача підтвердив в судовому засіданні.

Як слідує з постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (п.17) зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599601, 604609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

На час звернення з даним позовом до суду позивач звернувся 14.01.2015 року, заборгованість не була погашена за рішенням Івано-Франківського міського суду від 27.03.2014 року.

Позивачем надано розрахунок заборгованості по відсотках за період з 20.06.2013 року по 23.12.2014 року за кредитним договором №020-2008-761 від 26.03.2008р. в сумі 8476,62 доларів США (а.с.54).

Однак, під час розгляду справи судом заборгованість була погашена 22.01.2015р. в сумі 184000грн., 23.01.2015р. 150 642.05 грн. тобто на суму заборгованості вказаної рішенням суду - 334 642.05 грн. (а.с.95-96), що підтверджено і представником позивача. При цьому, суд звертає увагу на те, що період нарахування заборгованості по відсотках банком визначено до моменту її погашення.

А тому, враховуючи, що відповідачем не спростовано факт не виконання рішення суду та повернення стягувачу коштів до 23.12.2014 року, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками за кредитним договором №020-2008-761 від 26.03.2008р. з позичальника ОСОБА_3 в сумі 8476,62 доларів США, є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Що стосується позовних вимог про стягнення з поручителя ОСОБА_4 та ОСОБА_5, заборгованість по відсотках за кредитним договором №020-2008-761 від 26.03.2008р., то ці вимоги до задоволення не підлягають виходячи з такого.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» ( п.24) зазначається, що при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

ПАТ «Універсал Банк» при зверненні до суду в 2013 році використав право дострокового стягнення заборгованості за вимогами ст..1050 ЦК України, та одночасно було використано право предявлення позову і до поручителів. Отже, предявивши позов до суду, що є предявленням вимоги до позичальника, кредитор змінив строк виконання основного зобовязання. Протягом квітня 2014 року (з часу набрання рішення суду законної сили) та по 14.01.2015р. (дата звернення до суду з даним позовом), правовідносини щодо поруки та поручителів є припиненими, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення щодо поручителів.

Не є доведеною і вимога позивача щодо стягнення курсової різниці - 321 064.62 грн., оскільки відповідно до постанови Пленуму Верховного ОСОБА_5 України від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» (п.14) згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як встановлено судом, рішенням Івано-Франківського міського суду від 27.03.2014 року було стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість по кредитному договору в сумі 41 866.89 доларів США, що в еквіваленті становить 334 642.05 грн., а тому виконуючи рішення суду боржник виходив з визначеної судом заборгованості на час прийняття такого рішення суду, незважаючи на те, що погашення боргу в сумі 334 642.05 грн. відбулося в січні 2015року. А тому, вимоги позивача достягнути різницю по курсу валю станом на час подання позову від 14.01.2015 року до суду, є необґрунтованими.

Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_5 України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Пленум Верховного ОСОБА_5 України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Відповідно до п.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених вимог. Позовна вимога щодо стягнення нарахованих відсотків в сумі 8476,62 доларів США, на день подачі позову до суду становив еквівалент гривні за курсом НБУ (15.77) 133676 грн., а тому судовий збір слід стягнути з відповідача 1 в сумі 1336,76 грн.

На підставі викладеного, відповідно до ст.. 509, 510, 526, 530, 536, 549, 559, 610, 611, 626, 629, 1048, 1054 Цивільного Кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер 3, на користь ПАТ «Універсал Банк», м.Київ, вул. Автозаводська, 54/19, , заборгованість за нарахованими відсотками за кредитним договором № 020-2008-761 від 26.03.2008 року за період з 20.06.2013 року по 23.12.2014 року в сумі 8476,62 (вісім тисяч чотириста сімдесят шість доларів 62 центи США) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер 3, на користь ПАТ «Універсал Банк», м.Київ, вул. Автозаводська, 54/19, , судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1336,76 грн.

В задоволенні решти заявлених вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, установлених статтею 294 ЦПК України, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 07 серпня 2015 року.

Суддя: Польська М.В.