АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/6281/14-ц 22-ц/774/1511/К/15
Справа № 212/6281/14-ц Головуючий в першій
Провадження 22-ц/774/1511/к/15 інстанції Пустовіт О.Г.
Категорія № 39 (4) Доповідач - Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є.,Михайлів Л.В.,

при секретарі: Петренко К.І.,

за участю: відповідачів за первісним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, позивача за первісним позовом ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення їх від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування за законом .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначив, що за життя матері сторін у справі, ОСОБА_6, належало 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 матір сторін у справі, ОСОБА_6, померла.

Після її смерті відкрилась спадщина, яка складалась з 2/3 частин квартири АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є позивач ОСОБА_4, та його рідни сестри - відповідачі у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

17 травня 2014 року Другою криворізькою державною нотаріальною конторою позивачу та відповідачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що між спадкоємцями існує суперечка з приводу їх прав на частки у спадщині. ОСОБА_4 зазначив, що причиною суперечки є те, що відповідачі по справі, на його думку, мають бути усунені від права на спадкування, оскільки у зв'язку з перенесеною тяжкою хворобою матір сторін у справі з квітня 2011 року по день її смерті знаходилась у безпорадному стані, не мала можливості самостійно пересуватися, у неї була відсутня рухомість лівих кінцівок, тому вона потребувала постійного догляду та допомоги. Після того, як матір тяжко захворіла, він з першого дня її хвороби по день смерті мешкав з нею, постійно її доглядав, купував медичні препарати, продукти харчування, готував їжу, отримував пенсію матері за наданою нею довіреністю, а після того, як матір померла, самостійно, за власні грошові кошти здійснив її поховання.

Відповідачі по справі, яким було відомо про тяжку хворобу матері, мали час та матеріальні можливості надати їй допомогу, але не робили цього, матеріальної допомоги на утримання тяжко хворої матері не надавали, не підтримували її морально, що хвора матір тяжко переживала. Тобто відповідачі, на думку позивача ОСОБА_4, ухилялись від надання допомоги спадкодавцеві - їх матері, яка через тяжку хворобу була у безпорадному стані.

На підставі наведеного, ОСОБА_4 просив суд усунути від права на спадкування за законом відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 2/3 частини спірної квартири.

У жовтні 2014 року відповідачі за первісним позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулись до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі за зустрічним позовом вказали, що ОСОБА_4 є їхнім рідним братом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їхня матір ОСОБА_6. Після її смерті відкрилась спадщина на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1. Після смерті матері, в установлений законом шестимісячний строк вони, а також відповідач, звернулись в Другу криворізьку державну нотаріальну контору, за місцем відкриття спадщини, з заявами про прийняття спадщини, як спадкоємці 1 черги за законом, що підтверджується витягом з Спадкового реєстру. Заповіту мати не залишила.

Ніяких непорозумінь та спору з приводу отримання спадщини на той час між ними не було.

17 травня 2014 року в нотаріальній конторі відповідач відмовився від отримання свідоцтва про право на спадщину, право на частину квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не визнав і заявив, що квартира належить тільки йому. З цієї причини нотаріус відмовив у видачі свідоцтва, посилаючись на суперечку між спадкоємцями з приводу їх прав на частку у спадщині, про що видав 17.05.2014 р. відповідну постанову.

Позивачі за зустрічним позовом зазначили, що згідно правоустановчих документів, їхній матері, ОСОБА_6, належало 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, вартість якої складає 85004 грн.

На думку ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вони та відповідач, як спадкоємці 1 черги за законом, мають рівне право на спірну частину квартири, по 2/9 кожний, вартість яких відповідно до висновку експерта складає - 28 335 грн. Їм двом, в порядку спадкування належить 4/9 частини, а відповідачу 2/9, в порядку спадкування та 1/3, як співвласнику цієї квартири, всього 5/9 частин.

Оскільки відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_4 не визнає право власності позивачів за зустрічним позовом в порядку спадкування за законом на спірну частину квартири, вони звернулися до суду із зустрічним позовом, у якому просили суд визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_6 на 2/9 частини квартири АДРЕСА_1 за кожною.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 09 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволено.

Усунуто від права на спадкування за законом ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 64,0 кв.м., житловою площею, 36,6 кв.м., після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6. Стягнуто з відповідачів за первісним позовом на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 851 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідачі за первісним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 та задоволення їх позовних вимог.

Зокрема, апелянти зазначили, що висновок суду першої інстанції про те, що тільки ОСОБА_4 надавав допомогу матері, опікувався нею протягом тривалого часу, коли вона перебувала у безпорадному стані з квітня 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, проживав з нею, матеріально утримував її, купував ліки і продукти та здійснив поховання матері за особисті кошти, є необґрунтованим, оскільки після перенесеного матір*ю сторін у справі інфаркту 24.04.2011 року, догляд за нею здійснювала ОСОБА_2, в цей час вона не працювала, тому переїхала до матері та проживала з нею, у зв*язку з чим погіршилися відносини з чоловіком та вони розірвали шлюб. Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про розірвання шлюбу ОСОБА_2 та поясненнями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Крім того, свідки позивача за первісним позовом ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 також підтвердили той факт, що бачили апелянта ОСОБА_2 у квартирі її померлої матері, вона там готувала їжу та приймала участь у похованні матері. У квартирі померлої матері сторін у справі наявні речі та документи відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 Після смерті матері ОСОБА_4 без відома сестер змінив замки у спірній квартирі, що стало приводом до звернення у Жовтневий РВ КМУ.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_4 приїздив до матері, допомагав ОСОБА_2 у догляді за нею, іноді залишався, однак, мешкав окремо зі своєю співмешканкою ОСОБА_11, матеріальної допомоги не надавав, похована мати сторін у справі не за рахунок її сина ОСОБА_4, оскільки вона перебувала на обліку в Пенсійному Фонді України та на її поховання було виплачено допомогу у сумі 8169,32 грн., яку отримав позивач за первісним позовом.

Також апелянти посилаються на те, що судом не дано належної правової оцінки доказам понесених ОСОБА_2 витрат на поховання матері.

Крім того, апелянти зауважили, що у матеріалах справи відсутній висновок про те, що їхня матір перебувала у безпорадному стані. Через півроку після перенесеного інфаркту вона все розуміла, могла себе обходити. Крім того, вона мала змогу сама матеріально забезпечити себе, оскільки отримувала пенсію.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач за первісним позовом просить її відхилити, а рішення суду, як законне та обґрунтоване, на його думку, залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що позивач за первісним позовом ОСОБА_4 та відповідачі за первісним позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_12 є дітьми ОСОБА_6.

Згідно свідоцтва про право власності на житло № Ж1046 від 07 квітня 1999 року, яке було видане органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів батькові сторін у справі ОСОБА_13, матері сторін у справі ОСОБА_6 та позивачу за первісним позовом ОСОБА_4 на праві приватної спільної сумісної власності належить трикімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 64,0 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м. Дане свідоцтво було видане згідно з розпорядженням №Ж706 від 16 лютого 1999 року.

Вказана квартира зареєстрована на праві приватної спільної сумісної власності в КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» у реєстрову книгу за №171П-119.

ІНФОРМАЦІЯ_2 батько сторін у справі ОСОБА_13 помер.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 грудня 2012 року було визначено, що ОСОБА_13 на час смерті належало 1/3 частина вищезгаданої квартири, ОСОБА_6 та ОСОБА_4, належить по 1/3 частині вищевказаної квартири кожному.

Дане право приватної спільної часткової власності було зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 14 березня 2009 року за реєстраційним №23033973, номер запису 119 в книзі 171П-119.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 вересня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_14 та зареєстрованого в реєстрі за №2-5916, спадкоємцем 1/3 частини спірної квартири, що за життя належала батькові сторін у справі ОСОБА_13, є мати сторін у справі ОСОБА_6

Право приватної спільної часткової власності на вказану 1/3 частину квартири було зареєстровано в КП ДОР "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" 02 листопада 2009 року за реєстраційним №23033973, номер запису 119 в книзі 171П-119.

ІНФОРМАЦІЯ_1 матір сторін у справі ОСОБА_6 померла.

Після її смерті відкрилася спадщина на 2/3 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 64,0 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є позивач ОСОБА_4, та його рідни сестри - відповідачі у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

17 травня 2014 року нотаріус Другої криворізької державної нотаріальної контори відмовив позивачу та відповідачам за зустрічним позовом у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_6 у зв'язку з тим, що між спадкоємцями існує суперечка з приводу їх прав на частки у спадщині.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 посилався на те, що відповідачі за первісним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають бути усунені від права на спадкування після смерті матері, оскільки після перенесеної нею тяжкої хвороби з квітня 2011 року по день її смерті вона знаходилась у безпорадному стані, не мала можливості самостійно пересуватися. ОСОБА_4 з першого дня хвороби матері по день її смерті мешкав з нею, постійно її доглядав, купував медичні препарати, продукти харчування, готував їжу, отримував пенсію матері за наданою нею довіреністю, а після того, як матір померла, самостійно, за власні грошові кошти здійснив її поховання. Відповідачі по справі, яким було відомо про тяжку хворобу матері, мали час та матеріальні можливості надати їй допомогу, але не робили цього, матеріальної допомоги на утримання тяжко хворої матері не надавали, не підтримували її морально, тобто ухилялись від надання допомоги спадкодавцеві - їх матері, яка через тяжку хворобу була у безпорадному стані, що є підставою для усунення їх від спадкування.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посилалися на те, що ОСОБА_2 доглядала хвору матір, тому вони та позивач за первісним позовом, як спадкоємці 1 черги за законом, мають рівне право на спірну частину квартири, по 2/9 кожний.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі за первісним позовом ухилялися від виконання своїх обов'язків по утриманню спадкодавця ОСОБА_6, не доглядали за нею та не купували ліки, а отже між ними та спадкодавцем були відсутні зв'язки, характерні для сімейних відносин, що є підставою для виключення їх з числа спадкоємців на підставі ч. 3 ст. 1224 ЦК України. Натомість, доглядом хворої матері та її похованням займався позивач за первісним позовом ОСОБА_4

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

При цьому, під безпорадним станом, як це роз'яснено в абз. 3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Як вбачається з матеріалів справи, з 24.04.2011 року по 07.05.2011 року та з 28 липня по 13 серпня 2011 року мати сторін у справі ОСОБА_6 перебувала на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні у КЗ «Міська лікарня № 16» з діагнозом атеротромботичний інфаркт головного мозку, гіпертонічна хвороба.

Однак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що мати сторін у справі перебувала у безпорадному стані, не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування.

Натомість, поясненнями свідків ОСОБА_15, ОСОБА_8, ОСОБА_7,ОСОБА_16, ОСОБА_17, допитаних у суді першої інстанції встановлено, що мати сторін у справі ОСОБА_6 могла сама пересуватися.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що мати сторін у справі ОСОБА_6 перебувала у безпорадному стані та не могла себе обходити, є помилковим.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, необхідно з*ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Поясненнями свідків у суді першої інстанції, зокрема, ОСОБА_15, ОСОБА_8, ОСОБА_7,ОСОБА_16, ОСОБА_17 встановлено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_4 та відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 приймали участь у догляді матері ОСОБА_6 Всі діти померлої спадкодавці займалися її похованням та були на її похоронах.

Колегія суддів критично відноситься до акту ТОВ «УЮТ-2011» про те, що ОСОБА_4 з 24.04.2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 без реєстрації проживав зі своєю матір*ю ОСОБА_6, оскільки він не узгоджується з іншими матеріалами справи та поясненнями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_16, ОСОБА_17

Таким чином, на думку колегії суддів, позивачем за первісним позовом ОСОБА_4 не надано суду належних та допустимих доказів ухилення відповідачів за первісним позовом від догляду за їхньою матір*ю.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідно довідки-розрахунку УПФУ у Жовтневому районі м.Кривого Рогу мати сторін у справі ОСОБА_6 протягом січня 2011 року - жовтня 2013 року отримувала пенсію, середньомісячний розмір якої становить 3251,47 грн.

Відповідно до довіреності від 06.05.2011 року, посвідченої головним лікарем КЗ «Міська лікарня № 16», мати сторін у справі ОСОБА_6 уповноважила позивача за первісним позовом ОСОБА_4 отримувати за неї пенсію.

Посилання позивача за первісним позовом на те, що більша частина пенсії спадкодавця ОСОБА_6 витрачалася на придбання ліків для неї не підтверджують факту потреби матері сторін у справі сторонньої матеріальної допомоги. Позивачем ОСОБА_4 не доведено, що коштів, які залишалися після придбання ліків, було недостатньо для забезпечення побутових потреб спадкодавця ОСОБА_6

Згідно довідки УПФУ у Жовтневому районі м.Кривого Рогу, допомога на поховання ОСОБА_6 була виплачена 11.10.2013 року за дорученням її сину ОСОБА_4 разовим платежем у сумі 8169,32 грн.

У зв'язку з чим, посилання позивача за первісним позовом про те, що він особисто за власні кошти здійснив поховання матері не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки ним не надано належних та допустимих доказів того, що кошти, які він витратив на поховання матері, були його особистими, а не допомогою, отриманою в УПФУ Жовтневого району.

Натомість, як вбачається з товарних чеків від 10.10.2013 року, відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 сплатила 4160 грн. за послуги та атрибутику для поховання ОСОБА_6 (а.с.103)

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем за первісним позовом не надано доказів того, що спадкодавець ОСОБА_6. перебувала у безпорадному стані, потребувала допомоги відповідачів за первісним позовом, а останні мали можливість її надати, проте ухилялися від обов'язку щодо її надання.

Тому, висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення первісного позову ОСОБА_4 та відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є помилковим.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 про усунення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від спадкування після смерті їхньої матері ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Положеннями ст. 1222 ЦК України встановлено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Положеннями ст.1267 ЦК України обумовлено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У пункті 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вбачається з матеріалів справи, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері сторін у справі ОСОБА_6 відкрилася спадщина на 2/3 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 64,0 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є її діти: позивач ОСОБА_4, та його рідни сестри - відповідачі у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3

17 травня 2014 року нотаріус Другої криворізької державної нотаріальної контори відмовив позивачу та відповідачам за зустрічним позовом у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_6 у зв'язку з тим, що між спадкоємцями існує суперечка з приводу їх прав на частки у спадщині.

Оскільки підстав для усунення спадкоємців від спадкування за законом не встановлено, договору між ними про зміну розміру частки у спадщині когось із них не укладено, колегія суддів вважає за необхідне зустрічний позов ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити, первісний позов ОСОБА_4 про визнання за ним права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 на 2/9 частини квартири АДРЕСА_1 загальною площею 64,0 кв.м., житловою площею, 36,6 кв.м., за кожним окремо.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду не відповідає вимогам матеріального права, у зв'язку з чим, апеляційна скарга ОСОБА_2, ОСОБА_3 підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування за законом та задоволення зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за закономта визнання за ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права власності в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 на 2/9 частини квартири АДРЕСА_1 загальною площею 64,0 кв.м., житловою площею, 36,6 кв.м., за кожним окремо. В іншій частині позову ОСОБА_4 необхідно відмовити.

На підставі ст.88 ЦПК України необхідно стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 405,16 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст.309, ст.ст.313-314,316 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за закономзадовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 на 2/9 частини квартири АДРЕСА_1 загальною площею 64,0 кв.м., житловою площею, 36,6 кв.м., за кожним окремо.

В іншій частині позову ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 405,16 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: