АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 липня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Стрижеуса А.М., Антоненко Н.О.,

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Куляк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк», треті особи: ОСОБА_5, Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ніколенко Віра Миколаївна, Прокуратура Деснянського району м. Києва про визнання договору іпотеки недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_3, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк», треті особи: ОСОБА_5, Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нот ареального округу Ніколенко В.М., Прокуратура Деснянського району м. Києва про визнання договору іпотеки недійсним.

Свої вимоги мотивував тим, що 2 листопада 2001 року ним з дружиною придбано квартиру АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народився син - ОСОБА_4, який з 16 вересня 2003 року був зареєстрований у вищезазначеній квартирі.14 вересня 2004 року на підставі Договору іпотеки, посвідченого 14 вересня 2004 року нотаріусом, його дружина ОСОБА_5, передала ПАТ «ПроКредитБанк» в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 в забезпечення зобов'язань по Рамковій угоді, укладеною між нею та Банком. На час передачі квартири в іпотеку в ній був зареєстрований та проживав його малолітній син ОСОБА_4 , а при укладанні Договору іпотеки не було отримано згоду органу опіку та піклування на укладання правочину, тому просив визнати зазначену угоду недійсною.

Справа №754/14923/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7721/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Шевчук О.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_3, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки недійсним.

Визнано недійсним Іпотечний договір № 2071-ІД01 від 14 вересня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколєнко В.М. та зареєстрований в реєстрі за № 4165.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, відповідач Публічне акціонерне товариство «ПроКредитБанк», подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі послався на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення, докази у справі не оцінені судом у їх сукупності та взаємозв'язку.

В судове засідання не з»явилися ОСОБА_5, представники Служби у справах дітей Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації, прокуратури Деснянського району м.Києва, приватний нотаріус Київського міського нотаріального коругу Ніколенко В.М., про день та час розгляду справи повідомлені , що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень ( т.2 а.с.55-58), причини своєї неявки не повідомили, у зв»язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог, передбачених ч.2 ст.305 ЦПК України.

Представник ПАТ «ПроКредитБанк» апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст..213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 - позивач у справі та третя особа - ОСОБА_5 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 листопада 1993 року, від якого мають двох синів повнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

2 листопада 2001 року подружжям придбана квартира АДРЕСА_1, договір купівлі-продажу оформлено на дружину позивача ОСОБА_5 З 16 вересня 2003 року по 22 травня 2007 року , а потім з 12 серпня 2014 року в цій квартирі зареєстрований малолітній ОСОБА_4.

14 вересня 2004 року між ЗАТ «ПроКредитБанк», правонаступником якого є ПАТ «ПроКредитБанк», та ОСОБА_5 укладений договір іпотеки № 2071 - ІД01 з метою забезпечення зобов»язань останньої по рамковій угоді № 2071 від 14 вересня 2014 року. Згідно з умовами договору іпотеки ОСОБА_5 передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

Дозволу органу опіки та піклування на передачу квартири АДРЕСА_1., право користування на яку мав малолітній син іпотекодателя, отримано не було.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що укладання договору іпотеки квартири, в якій зареєстрована малолітня дитина без дозволу органу опіки та піклування суперечить законодавству України, а тому відповідно до п.1 ч.1 ст.203, ст..215 ЦК України є підставою для визнання зазначеного правочину недійсним.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_5, яка має право розпоряджатися своїм майном на власний розсуд ( ст..317 ЦК України).

На момент укладення оспорюваного договору іпотеки в цій квартирі був зареєстрований малолітній син іпотекодавця ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно роз»ясень Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» , що містяться в п.9, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки та особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовитися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов»язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов»язання.

Установлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 мають малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який на час укладання його матір»ю ( власником квартири) договору іпотеки мав права лише на користування квартирою АДРЕСА_1, а не майнові права на спірну квартиру.

Станом на дату укладення договору іпотеки законодавство, що регулювало процедуру оформлення і нотаріального посвідчення договору іпотеки не вимагало дозволу органу опіки та піклування на розпорядження майном, право користування яким має дитина, а норма статті 177 СК в редакції на дату укладення договору іпотеки підтверджувала право управління майном дитини виключно батьками.

Отже, оскільки малолітній син позивача майнових прав щодо забезпеченої договором іпотеки квартири не мав, відтак для укладання цього договору ( на момент укладення 14 вересня 2004 року) дозвіл органу опіки та піклування законом не вимагався.

Посилання суду першої інстанції на положення ч.2 ст.177 СК України є безпідставними, оскільки договір укладено 14 вересня 2004 року, а внесені зміни до статті 117 СК та ст..32 ЦК України ( щодо відчуження майна дитини) набрали чинності 2 червня 2005 року і відповідно до загальних правил дії закону в часі не мають зворотної дії ( ст..58 Конституції України).

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, висновки суду не відповідають встановленим обставинам, що відповідно до ст..309 ЦПК України є підставою для скасування рішення Деснянського районного суду м.Києва від 27 квітня 2015 року з ухваленням нового про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк» - задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року - скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк», треті особи: ОСОБА_5, Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ніколенко Віра Миколаївна, Прокуратура Деснянського району м. Києва про визнання недійсним іпотечного договору № 2071-ІД01 від 14 вересня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколенко В.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 4165 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: