Справа № 214/1603/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 липня 2015 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Горбуновій Л.С.

за участю позивачки ОСОБА_1

за участю представника позивачки ОСОБА_2

за участю відповідача ОСОБА_3

за участю відповідачки ОСОБА_4

за участю представника третьої особи ОСОБА_5

за участю представника органу, якому за законом надано право захищати права, сво-

боди та інтереси інших осіб ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення без надання іншого житла, вселення в квартиру, покладення зобовязання надати ключі, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, уточнивши який просить: виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири АДРЕСА_1, без надання їм іншого житла; вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1; зобов'язати відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надати ОСОБА_1 ключі від замків вхідних дверей до квартири № 154 та приміщення перегородки між квартирами №154 та №155 будинку №12 по вул. Корнійчука в м. Кривому Розі.

В обґрунтування уточненого позову навела наступне. У 1980 році ОСОБА_8, яка доводилася ОСОБА_1 матір'ю, отримала 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_2, на сім'ю у складі : ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, який на той час проживав однією сім' єю з ОСОБА_9

05.12.1980 року від спільного проживання ОСОБА_9 та ОСОБА_12, народився ОСОБА_13, який був зареєстрований за зазначеною адресою. В 1983 році ОСОБА_9 та ОСОБА_12 зареєстрували шлюб, ОСОБА_9 отримала прізвище «Баля». 18.03.1987 року в шлюбі народився ОСОБА_14.

ОСОБА_8 хворіла сахарним діабетом та серцевою хворобою, ОСОБА_12 хворів хворобою рак прямої кишки. Так як в квартирі було тісно, а їм потрібне було чисте повітря та догляд, у листопаді 1998 року, ОСОБА_1 разом з чоловіком ОСОБА_12, матір'ю ОСОБА_8, з синами ОСОБА_13 та ОСОБА_14 поїхали в с. Дудкін Гай Новосанжарського району Полтавської області, в будинок який дістався в спадок ОСОБА_12 В квартирі АДРЕСА_2 залишились ОСОБА_11 та ОСОБА_10 Вона, ОСОБА_1, постійне приїжджала в квартиру та проживала в ній деякий час.

21.09.1999 року помер ОСОБА_12, а ОСОБА_8, сильно хворіла та потребувала догляду. Позивачка продовжувала доглядати за матір'ю та періодично навіщувала дітей у вказаній квартирі. В 2001 році в селище переїхав ОСОБА_11, в квартирі залишився проживати ОСОБА_10

Влітку 2006 року ОСОБА_10, згідно усної домовленості з ОСОБА_15 та її фактичним чоловіком ОСОБА_16, без дозволу інших членів родини, зареєстрованих за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, дозволив їм тимчасово проживати в квартирі за вказаною адресою. За проживання в квартирі ОСОБА_15 та ОСОБА_16 повинні були сплачувати комунальні платежі за квартиру. В квітні 2009 року ОСОБА_1 приїздила в м. Кривий Ріг, дізнавшись про те, що ОСОБА_10 впустив в їх квартиру квартирантів. Стала вимагати від ОСОБА_10, щоб він вимагав від квартирантів звільнити квартиру. Але квартиранти уникали з ним зустрічі і ОСОБА_10 не міг їх знайти та потрапити в квартиру.

01 серпня 2010 року померла ОСОБА_8, за якою доглядала ОСОБА_1 та її діти ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_11 Після чого, з дітьми планувала переїхати на постійне проживання до спірної квартири. В листопаді 2010 року ОСОБА_10 приїхав до родини в с. Дудкін Гай, так як не міг потрапити до квартири і знайти квартирантів і йому не було де жити. В травні 2011 року звернувшись в паспортній відділ КП ЖЄО №35 м. Кривого Рогу, дізналася, що за рішенням суду в грудні 2010 року ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто квартирантка була зареєстрована в спірній квартирі, як член сім'ї позивачки ОСОБА_1 А в січні 2011 року за рішенням суду з квартири були зняті з реєстрації : ОСОБА_1 та її діти ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_13, та ОСОБА_11 Ще ОСОБА_15 приватизувала квартиру та в березні 2011 року продала її третім особам.

В червні 2011 року при отриманні рішень суду, подала апеляційну скаргу на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 10 (14) грудня 2010 року про визнання ОСОБА_15 членом сім'ї наймача квартири ОСОБА_1, а також подала заяву про перегляд заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 січня 2011 року по цивільній справі №2-209/11 за позовом ОСОБА_15 до ОСОБА_1, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_11 про визнання осіб такими, ще втратили право користування жилим приміщенням.

24 жовтня 2011 року ОСОБА_10 помер.

17 листопада 2011 року Саксаганським районним судом ОСОБА_17 винесено ухвалу, якою заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 січня 2011 року по справі №2-744/11 за позовом ОСОБА_15 до ОСОБА_1, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_10 про визнання такими, що втратили право користування житлом скасовано та призначено справу до розгляду.

20 червня 2012 року апеляційний суд Дніпропетровської області скасував рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 10 (14) грудня 2010 року по справі №2/4550/10 та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_15 до виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, КП ЖЕО №35 про визнання членом сім'ї наймача ОСОБА_1, зобов'язання укладення договору найму житлового приміщення та реєстрації у квартирі АДРЕСА_3.

07 листопада 2013 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу по справі №214/2453/13-ц винесено ухвалу про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_15 до ОСОБА_1, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_10 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 31 липня 2014 року по справі №214/1767/14-ц за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_11 до ОСОБА_15, ОСОБА_18 про визнання свідоцтва про право власності на квартиру, договору купівлі-продажу квартири недійсними визнано : свідоцтво про право власності на житло на ім' я ОСОБА_15 №С-34 від 28.02.2011 року, виданого згідно з розпорядженням Управління благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради №С-33 від 23.02.2011 року, на квартиру АДРЕСА_2 недійсним; договір купівлі-продажу квартири №272715 від 11.03.2011 року, зареєстрований державним нотаріусом Другої Криворізької нотаріальної контори Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_19 (реєстраційний номер 2-886), згідно якого ОСОБА_15 продала ОСОБА_18 спірну квартиру недійсним.

03 грудня 2014 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 31 липня 2014 року по справі №214/1767/14-ц залишено без змін та набрало законної сили.

На даний час рішення суду Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 31 липня 2014 року по справі №214/1767/14-ц виконано, а саме право власності на ім'я ОСОБА_18 на квартиру АДРЕСА_4, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, ВРІ 272715, виданого 11.03.2011 року Другою криворізькою державною нотаріальною конторою припинено. Таким чином вказана квартира, повернута в комунальну власність.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України підставами звільнення від доказування є обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

22 грудня 2014 року ОСОБА_1 зареєструвалась за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Корнійчука, 12/154 та має намір проживати у квартирі. Але рідні ОСОБА_18 між квартирами №154 та №155 збудували цегляну перегородку з металевими дверима. Біля дверей перегородки знаходиться один дзвінок. На дзвінки у двері ніхто не відповідає, двері перегородки ніхто не відчиняє, чим чинять ОСОБА_1 перепони у користуванні вказаною квартирою і звільняти спірну квартиру не бажають.

Згідно даних КП ЖЄО №35 за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Корнійчука, 12/154 зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6; ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вважає, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 та малолітній ОСОБА_7 набули право на користування спірною квартирою на підставі договору купівлі-продажу квартири ВРІ 272715 від 11.03.2011 року, як члени сім'ї власника житла, згідно ст. ст. 401 ч.1, 405 ч.1 ЦК України та втратили право користування вказаною квартирою на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 31 липня 2014 року по справі №214/1767/14-ц, та згідно ст.406 ч.1 п.4 ЦК України (сервітут (право користування майном) припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту, але надати їй доступ до квартири, добровільно виселитись та знятись з реєстрації зі вказаної квартири, не бажають.

Відповідно до ст.16 ч.2 п.4 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом виселення особи з незаконне зайнятого нею приміщення як застосування наслідків недійсного правочину. Тому за захистом своїх цивільних прав та інтересів на житло вимушена знову звернутись до суду з позовною заявою.

В ході розгляду справи у якості третьої особи притягнутий виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради.

В ході розгляду справи, відповідно до ст. 45 ЦПК України, у якості органу, якому за законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, притягнутий виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради.

Позивачка у судовому засіданні позов підтримала повністю та підтвердила зміст позову. Крім того пояснила, що ключі від квартири їй ніхто не віддав, на протязі 16 років проживає в Полтавській області. Виїхала в Полтавську область, оскільки хворів її чоловік. У 1999 році в квартирі залишився проживати ОСОБА_9 Дізналася про те, що в квартира у власності інших осіб у 2011 році від ОСОБА_15 В квітні 2015 року приїхала з Полтавської області з речами, які були в сумці, щоб вселитися в квартиру, але двері ніхто не відкрив. З тими особами хто купив квартиру, ніколи не спілкувалася і не знає їх. Мешкати в квартирі разом з відповідачами, не бажає.

Представник позивачки у судовому засіданні підтримав позов повністю та підтвердив зміст позову. Крім того, пояснив, що позивачка з 1998 року проживає в Полтавській області зі своїми синами, які є повнолітніми. В квітні 2015 року позивачка приїздила, щоб вселитися в спірну квартиру, але відповідачів не бачила. Судового рішення про те, що відповідачі вселилися в квартиру незаконно, не мається. Позивачка проживати в спірній квартирі разом з відповідачами, не бажає.

Представник третьої особи, виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, пояснив, що при вирішенні позову покладається на думку суду та надала пояснення, згідно яких, виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради не має заперечень проти проживання у спірній квартирі, яка є комунальною власністю, відповідачів ОСОБА_20, ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що у 1998 році позивачка виїхала з дітьми в село Дудкін Гай Полтавської області. У 2011 році ОСОБА_15 продала квартиру ОСОБА_18 У 2014 році він з дружиною та з дитиною, з дозволу ОСОБА_18, вселилися в спірну квартиру, де проживають до даного часу. Позивачку ні разу не бачили та не спілкувалися з нею. Остання має в селі Дудкін Гай Полтавської області житло. До вселення в спірну квартиру проживав з сімєю в кімнаті № 332 по пл. Домнобудівників, 10/2. В квартирі № 155, яка знаходиться поряд зі спірною квартирою, мешкала мати його дружини. Ні виконком, ні КЖП, не зверталися до нього з дружиною з питання виселення зі спірної квартири.

Відповідачка ОСОБА_4 позов не визнала, та пояснила, що підтверджує пояснення відповідача. Крім того, зазначила, що позивачка до ОСОБА_18 з питання про вселення в спірну квартиру не зверталася.

Представник виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, як органу, якому за законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, висловила висновок про те, що в разі прийняття судом рішення про виселення відповідачів, будуть порушені права їхньої дитини.

У судовому засіданні досліджені наступні письмові докази: свідоцтво про одруження (а.с.6), договір найма (а.с.7зворот), акт (а.с.8), свідоцтво про укладення шлюбу (а.с.9,10), свідоцтво про смерть (а.с.11,12), довідка (а.с.13), копія рішення (а.с.14,15,16, 18-20, 22-24, 25-26), копія ухвали (а.с.17,21), повідомлення (а.с.27), витяг (а.с.28), довідка (а.с.54), розписка (а.с.55), свідоцтво про народження (а.с.56), повідомлення (а.с.72), заява (а.с.73,74,75).

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази належними, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме право користування сторін квартирою № 154 будинку № 12 по вул. Корнійчука в м. Кривому Розі.

Суд, відповідно до ст. 59 ЦПК України вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи визнані належними та допустимими зазначені письмові докази, суд приходить до висновку, що ці докази є достовірними

Суд, оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що з точки зору достатності та взаємного звязку сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів у судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 10.12.2010 року ОСОБА_15 визнана членом сімї наймача квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_1, що вбачається з рішення (а.с.14).

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21.01.2010 року ОСОБА_1 визнана такою, що втратила право користування квартирою № 154 будинку № 12 по вул. Корнійчука в м. Кривому Розі, що вбачається з рішення (а.с.15).

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17.11.2011 року, заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21.01.2010 року, згідно якого ОСОБА_1 визнана такою, що втратила право користування квартирою № 154 будинку № 12 по вул. Корнійчука в м. Кривому Розі, скасовано та справа призначена до розгляду, що вбачається з ухвали (а.с.17).

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 07.11.2013 року, позовна заява ОСОБА_15 до ОСОБА_1, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_10 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою № 154 будинку № 12 по вул. Корнійчука в м. Кривому Розі, залишена без розгляду, що вбачається з ухвали (а.с.21).

ОСОБА_18 17.03.2011 року набула права власності на квартиру АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі продажу, виданого 11.03.2011 року Другою криворізькою нотаріальною конторою, що вбачається з витягу (а.с.28).

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.06.2012 року, рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 грудня 2010 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_15 до виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу, комунального підприємства «Житлово - експлуатаційна організація № 35» про визнання членом сімї наймача відмовлено, що вбачається з рішення (а.с.18-20).

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 31.07.2014 року, яке набрало законної сили 03.12.2014 року, свідоцтво про право власності на житло на імя ОСОБА_15 № С 34 від 28.02.2011 року, видане згідно з розпорядженням Управління благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради С-33 від 23.02.2011 року, на квартиру АДРЕСА_1 визнано недійсним та визнаний недійсним договір купівлі продажу від 11.03.2011 року квартири АДРЕСА_1, зареєстрований державним нотаріусом Другої криворізької нотаріальної контори Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_19, згідно якого ОСОБА_15 продала ОСОБА_18 спірну квартиру, що вбачається з рішення (а.с.22-24), ухвали (а.с.25-26).

Право власності ОСОБА_18 на квартиру АДРЕСА_1 припинено, на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 31.07.2014 року, що вбачається з витягу (а.с.28).

Станом на 23.10.2014 року позивачка ОСОБА_1 проживала без реєстрації на території сільської ради в с. Дудкин Гай Новосанжарського району Полтавської області, що підтверджується довідкою (а.с.54).

Станом на 15.01.2015 року у квартирі АДРЕСА_1, зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, малолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що вбачається з повідомлення (а.с.27).

Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована в спірній квартирі з 22.12.2014 року на підставі ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17.11.2011 року, про скасування заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21.01.2010 року, про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування квартирою № 154 будинку № 12 по вул. Корнійчука в м. Кривому Розі та ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 07.11.2013 року, про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_15 до ОСОБА_1, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_10 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою № 154 будинку № 12 по вул. Корнійчука в м. Кривому Розі, що вбачається з повідомлення (а.с.72), заяви (а.с.75).

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, малолітній ОСОБА_7, зареєстрована в спірній квартирі з 08.05.2014 року на підставі заяв про реєстрацію, за згодою власника ОСОБА_18, що вбачається з повідомлення (а.с.72), заяв (а.с.73,74).

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, разом з малолітнім сином ОСОБА_7 вселилися в спірну квартиру за згодою власника ОСОБА_18 у 2014 році, де проживають до даного часу, що підтверджується поясненнями відповідачів та узгоджується з повідомленням (а.с.72).

Позивачка ОСОБА_1 мешкати в спірній квартирі разом з відповідачами не бажає, що встановлено поясненнями позивачки та її представника.

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами Конституції України, ЖК України, ЦК України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства».

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 403 ч.1 ЦК України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Відповідно до ст. 403 ч.6 ЦК України, сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений.

Судом встановлено, що відповідачі вселилися в спірну квартиру за згодою власника ОСОБА_18, і таким чином, отримали право користування спірною квартирою, коли остання перебувала у власності ОСОБА_18 На даний час, у звязку з визнанням судом недійсним свідоцтва про право власності на житло на імя ОСОБА_15 та визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, ця квартира перебуває у комунальній власності. Також, суд враховує ту обставину, що вселення відповідачів у спірну квартиру, ніким не визнано незаконним. Крім того, договір сервітуту, на підставі якого ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їхня малолітня дитина почали та продовжують користуватися спірним житлом, також не визнаний недійсним. А тому, на переконання суду, з урахуванням вимог ст. 403 ч.6 ЦК України, за відповідачами зберігається право користуванням спірною квартирою і, таким чином, позовні вимоги про їх виселення є необґрунтованими та не підлягають задоволенню

Доводи позивача про те, що відповідачі підлягають виселенню з підстав, передбачених ст. 406 ч.1 ЦК України, оскільки припинилися обставини, які були підставою для встановлення сервітуту, є на думку суду необґрунтованими. До такого висновку суд приходить на тій підставі, що відповідно до ст. 406 ч.2 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що власник майна територіальна громада в особі виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради не заперечує проти того, щоб відповідачі користувалися спірною квартирою. Крім того, на переконання суду, під припиненням обставин які були підставою для встановлення сервітуту, про які ведеться мова у частині першій статті 406 ЦК України, законодавець має на увазі не перехід право власності, а інші обставини, якими керувалися сторони під час укладення договору сервітуту.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти члени сімї наймача мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з наймачем.

Суд вважає, що виселення відповідачів буде порушувати права їхньої дитини.

Відповідно до вимог ст. 817 ЦК України, наймач та особи, які постійно проживають разом з ним, мають право за їхньою взаємною згодою та за згодою наймодавця вселити у житло інших осіб для постійного проживання у ньому. Аналогічні норми містяться в ст. 65 ЖК України.

Суд прийшов до висновку про відсутність підстав для виселення відповідачів. Оскільки спірна квартира на даний час є комунальною власністю та відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, проживають в ній і не підлягають виселенню, суд вважає, що останні фактично є наймачами спірного житла, а тому користуються наведеними вище правами. Тому відповідачі, заперечуючи проти вселення ОСОБА_1, користуються наданими ним законом правами. З урахуванням викладеного, а також висловленого позивачкою небажання проживати разом з відповідачами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про вселення в спірну квартиру та передачу позивачці ключів від квартири, суперечать вимогам закону і не підлягають задоволенню.

Вислухавши пояснення сторін, представника позивачки, представників третьої особи та органу, якому за законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 10 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та ст. 11 ЦПК України згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 належить відмовити повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 47 Конституції України, ст. 7 СК України, ст. 403, 406, 817 ЦК України, ст. 65 ЖК України, ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 10, 11, 15, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.М. Прасолов