АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 551/1796/13-ц Номер провадження 22-ц/786/2321/15Головуючий у 1-й інстанції Колос Ю. А. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

При секретарі : Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 10 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Жоржівської сільської ради про скасування державних актів на право приватної власності на землю та відновлення меж земельних ділянок,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 10 червня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Жоржівської сільської ради про скасування державних актів на право приватної власності на землю та відновлення меж земельних ділянок відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4: 1542, 58 грн. на відшкодування витрат понесених на оплату проведення топографо-геодезичних робіт; 3444 грн. на відшкодування витрат понесених на оплату судової земельно-технічної експертизи; 784,97 грн. на відшкодування витрат, пов'язаних з явою в судові засідання, а всього 5771, 55 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає, за таких обставин. Відповідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є власниками суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_1

Так, згідно державних актів на право приватної власності на землю ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,43 га, а ОСОБА_4 належить земельна ділянка площею 0,26 га.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач незаконно знищив межові знаки, що в свою чергу призвело до невідповідності розташування межі між їхніми земельними ділянками та зменшило розміри її земельної ділянки, а відтак вона потребує судового захисту у спосіб скасування державних актів на право приватної власності на землю та відновлення попереднього стану.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність заявлених вимог, оскільки позивачем не доведено факту порушення її прав відповідачем, про що свідчать висновки комісійної судової земельно-технічної експертизи, яка підтвердила зміщення суміжної межі за фактичним користуванням відносно державних актів в бік земельної ділянки ОСОБА_4, що призвело до зменшення площі його земельної ділянки та відповідно до збільшення земельної ділянки позивача. Встановивши зазначені обставини, суд дійшов висновку, що сама по собі невідповідність меж між земельними ділянками сторін не є правовою підставою скасування державних актів на право приватної власності на землю.

З вказаним висновком погоджується колегія суддів з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.125 ЗК України в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку та право постійного користування нею виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно ч.1 ст.126 ЗК України, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Статтею 140 ЗК України визначено вичерпний перелік підстав, з наявністю яких закон пов'язує припинення права власності на земельну ділянку.

За змістом ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами як суміжними землевласниками впродовж тривалого часу існують спори щодо розташування їх межових знаків.

Так, рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 8 листопада 2008 року, яке вступило в законну силу, було встановлено, що в державних актах на право приватної власності на землю межа між земельними ділянками ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є прямою. Між тим фактична межа між їхніми земельними ділянками викривлена в бік земельної ділянки ОСОБА_4 і має вигляд дуги. На підставі чого суд прийшов до висновку про незаконність використання ОСОБА_2 частини земельної ділянки ОСОБА_4

Вказане рішення на даний час є виконаним.

В ході розгляду даної справи суд першої інстанції дав вірну правову оцінку зібраним по справі доказам. Зокрема суд обґрунтовано прийняв до уваги висновки комісійної судової земельно-технічної експертизи №1071 від 16 березня 2015 року, проведеної Полтавським відділенням Харківського НДІ судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, згідно яких встановлено порушення меж землекористування земельної ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_2, а саме зміщення суміжної межі за фактичним користуванням між домоволодіннями, відносно межі по державним актам в бік земельної ділянки ОСОБА_4, що призвело до зменшення його земельної ділянки по фактичному користуванню на 0,0038 га та збільшення площі земельної ділянки ОСОБА_2 на 0,0007 га.

Крім того, у відповідності до ст. 212 ЦПК України судом надано критичну оцінку висновкам судової земельно-технічної експертизи, проведеної по справі експертом Авдеєвою Н. М., які суд мотивував тим, що в основу висновків даної експертизи покладено план суміжних земельних ділянок, виготовлений фізичною особою-підприємцем, фаховий рівень якого та наявність передбачених законом дозволів на ведення геодезичних робіт по справі не доведено.

Вірно встановивши обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки сам по собі факт невідповідності меж між земельними ділянками позивача та відповідача не може бути в розумінні ст. 140 ЗК України правовою підставою для скасування їх державних актів на право приватної власності на землю, враховуючи, крім іншого і те, що позовна заява не містить посилань на відповідну норму закону, як підставу для скасування зазначених правовстановлюючих документів.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Фактично апеляційна скарга вмотивована тими обставинами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку та ґрунтується на твердженнях позивача про наявність невідповідності розташування меж між їхніми земельними ділянками та актами на право приватної власності на землю.

Між тим, питання щодо відновлення меж, приведення їх розташування у відповідність до правоустановчих документів повинно вирішуватись у визначений законом спосіб.

Крім того, не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що судом було порушено норми процесуального права, оскільки це не вбачається з матеріалів справи, позаяк не вбачається і упередженого ставлення головуючого по справі до позивача.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу, а судове рішення залишити без змін, як постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки при подачі апеляційної скарги апелянтом не було сплачено судовий збір, кошти в сумі 121 грн. 80 коп. підлягають стягненню на користь держави.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 314, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 10 червня 2015 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 121 грн. 80 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи за банківськими реквізитами: отримувач: УДКСУ у м. Полтаві; ; банк одержувача: ГУДКСУ у Полтавській області; код банку отримувача: 831019; розрахунковий рахунок: 0002; код доходів бюджету: 22030001.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів в касаційному порядку.

Судді:

З оригіналом згідно.