АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В., при секретарі Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про визнання права власності у порядку спадкування за законом; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту та визнання права власності,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 березня 2015 року,-

встановила:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності у порядку спадкування за законом.

Просила визнати за нею право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.

Посилалась на те, що після смерті її батька ОСОБА_3 вона звернулась із заявою про прийняття спадщини та одержання свідоцтва про право на спадщину до нотаріальної контори.

Проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу на квартиру.

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулась в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про встановлення проживання однією сім'єю та визнання права власності ѕ квартири АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що після смерті її чоловіка ОСОБА_3 відкрилась спадщина на квартиру.

Зазначала, що із покійним чоловіком познайомилась ще у 1976 році, разом почали проживати з 1983 року, а офіційно шлюб між ними було зареєстровано у вересні 1996 року.

Посилалась на те, що з ОСОБА_3 вела спільне господарство, мала спільний бюджет, вони разом відпочивали та постійно були разом.

За власні грошові кошти та кошти надані родичами вони придбали у травні 1996 року спірну квартиру.

Вважає, що оскільки квартиру придбано внаслідок спільної праці, за спільні кошти, є усі підстави для встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1983 року до 13 вересня 1996 року, визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 квартири за адресою: АДРЕСА_2; виключення зі спадкової маси Ѕ частини вищезазначеної квартири; визнання за нею права власності на ѕ квартири.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 березня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на ј частку квартири АДРЕСА_3.

У задоволені інших вимог первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Виключено зі спадкової маси Ѕ частку квартири АДРЕСА_4.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_4.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на ј частку квартири АДРЕСА_4.

У задоволені інших вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, по суті позовних вимог, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, неповно та неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник вимоги апеляційної скарги підтримали.

ОСОБА_2 та її представник проти апеляційної скарги заперечили.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши поясненняучасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що квартира АДРЕСА_4 придбана ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за спільні кошти, внаслідок спільної праці в період проживання однією сім'єю.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

З матеріалів справи вбачається, що за договором купівлі-продажу 13 травня 1996 року ОСОБА_3 було придбано квартиру АДРЕСА_4 (а.с.46).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом (а.с. 44).

Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_4 (а.с.46).

ОСОБА_1 є донькою померлого.

ОСОБА_2 є дружиною померлого.

27 березня 2013 року ОСОБА_1 подано заяву про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3

23 листопада 2013 року державним нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки ОСОБА_1 не надано правовстановлюючого документа щодо належності спадкового майна спадкодавцеві (а.с.17).

Згідно із частиною першою статті 17 Закону України «Про власність» (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (стаття 16 Закону України «Про власність», стаття 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункт 1 стаття 17, стаття 18, пункт 2 стаття 17 Закону України «Про власність»), тощо.

Спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету.

При зверненні до суду із зустрічним позовом ОСОБА_2 просила встановити факт проживання з покійним однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 1983 року по 13 вересня 1996 року.Зазначала, що спірна квартира була придбана нею та ОСОБА_3 в даний період внаслідок їх спільної праці.

У зв'язку із цим суду необхідно було встановити не лише обставини щодо факту спільного проживання, а й те, що спірне майно було придбане внаслідок спільної праці.

При вирішенні спору, суд вважав доведеним факт придбання спірної квартири внаслідок спільної праці ОСОБА_2 та ОСОБА_3, при цьому суд першої інстанції відмовив у встановленні факту проживання однією сім'єю.

До такого висновку суд дійшов, взявши до уваги показання, допитаних в судовому засіданні, свідків.

Колегія суддів вважає висновки суду в цій частині помилковими.

Так, допитані свідки, в переважній кількості, підтвердили факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім'єю, до реєстрації ними шлюбу у встановленому законом порядку. Проте, більшість з них не вказала конкретний період такого проживання. Не було надано переконливих, конкретних та достатніх доказів на підтвердження ведення ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в період з 1983 року по 13 вересня 1996 року, побуту та спільного бюджету.

Таким чином, сам по собі факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без чіткого встановлення таких фактичних обставин (ведення спільного господарства, побуту, бюджету) не дає підстав для висновку про те, що спірне майно було придбано ними внаслідок спільної праці, за спільні кошти.

Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Отже, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернулася із заявою до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири, однак отримала відмову.

Винесена нотаріусом постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії унеможливлює оформлення спадщини у позасудовому порядку, відтак позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частини спірної квартири підлягають задоволенню.

З цих самих підстав, в частині вимог про визнання права власності на Ѕ частину спірної квартири, підлягає задоволенню зустрічний позов ОСОБА_2 Решта її позовних вимог задоволенню не підлягає за недоведеністю.

З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, в порядку розподілу судових витрат, підлягає стягненню судовий збір в розмірі 5 481 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду від 27 березня 2015 року постановлено з порушенням норм матеріального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті пред'явлених позовів.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 1, п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 березня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності у порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 5 481 грн. 00 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту та визнання права власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_2.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук