Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Мостової Г.І., Писаної Т.О., Фаловської І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Відкритого акціонерного товариства «Одеський домобудівний комбінат», Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання договору недійсним, визнання свідоцтва про право власності недійсним, визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 18 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимог тим, що, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_5, уклала з Відкритим акціонерним товариством «Одеський домобудівний комбінат» (далі - ВАТ «Одеський домобудівний комбінат») договір про співробітництво щодо інвестування будівництва житлових будинків від 20 січня 2003 року, відповідно до умов якого інвестор зобов'язався здійснити інвестування будівництва квартири АДРЕСА_1 на суму 159 987 грн; провести оплату інвестування в день укладення договору в розмірі 127 487 грн і 32 500 грн у строк не пізніше здачі житлового будинку в експлуатацію, а підрядчик зобов'язався виконати будівельно-монтажні роботи у житловому будинку, а після вводу в експлуатацію в 1-му кварталі 2003 року передати у власність інвестора вказану двокімнатну квартиру.

Позивачем були повністю виконані умови договору інвестування за її особисті кошти на суму 159 987 грн, при цьому ОСОБА_5 кошти в інвестування квартири не вкладав і участі у виконанні умов договору не приймав. Після розірвання шлюбу за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2011 року їй стало відомо, що інвестором у договорі від 20 січня 2003 року було вказано ОСОБА_5, а її дані у вказаному договорі відсутні. Крім того, на підставі договору інвестування 16 червня 2004 року виконавчим комітетом Одеської міської ради на ім'я ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, а право власності останнього зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН».

У зв'язку з тим, що вищенаведені обставини порушують права власності позивача, остання просила: визнати недійсним договір про співробітництво щодо інвестування будівництва житлових будинків від 20 січня 2003 року, укладений між ОСОБА_5 та ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» в частині зазначення інвестором ОСОБА_5; визнати її інвестором стороною вказаного договору; визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане 16 червня 2004 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради; визнати за нею право власності на зазначену квартиру.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 грудня

2014 року позов задоволено. Визнано недійсним договір про співробітництво щодо інвестування будівництва житлових будинків від 20 січня 2003 року

№ 32/2390, укладений між ОСОБА_5 та ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» в частині зазначення «інвестором»

ОСОБА_5 Визнано ОСОБА_4 «інвестором» стороною договору про співробітництво щодо інвестування будівництва житлових будинків

від 20 січня 2003 року № 32/2390, укладеним між ОСОБА_5 та ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат». Визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане 16 червня 2004 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради. Визнано за

ОСОБА_4 право власності на вказану квартиру.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 18 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Як встановлено судом, та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (прізвище після укладання шлюбу ОСОБА_5) уклали шлюб 21 жовтня 1994 року, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу (а. с. 9).

Під час знаходження у шлюбі, 20 січня 2003 року, ОСОБА_5 уклав з ВАТ «Одеській домобудівний комбінат» договір про співробництво по інвестуванню будівництва житлових будинків № 32/2390 (а. с. 11-12).

16 червня 2004 року виконавчим комітетом Одеської міської ради, на підставі договору про співробітництво по інвестуванню будівництва житлових будинків № 32/2390, було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 13).

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що за договором про співробітництво по інвестуванню будівництва житлових будинків № 32/2390 від 20 січня 2003 року є позивачка ОСОБА_4, оскільки саме вона мала намір на укладення цього договору та саме вона вчиняла дії на виконання цього договору.

При цьому місцевий суд задовольнив позов та визнав недійсним спірний договір з посиланням на норми ч. 1 ст. 48, ст. 60 ЦК УРСР, не зазначивши у своєму рішенні, яким вимогам закону такий договір не відповідає.

Апеляційний суд скасовуючи рішення місцевого суду, правильно виходив з того, що позивачем не доведені обставини, на які посилалась позивач. Так, у матеріалах справи відсутні докази, що вона укладала спірний договір шляхом узгодження та підписання його умов, виконувала умови договору шляхом сплати особисто отриманих нею в позику коштів, приймання за актом приймання передачі житла чи укладала відповідні правочини на вчинення відповідних дій від її імені іншими особами. Крім того, обставини, які зазначає позивач у своєму позові щодо придбання квартири, що є предметом спірного договору, за її особисті кошти є предметом доказування у спорі про визнання особистою власністю одного із подружжя, а не цього спору про визнання недійсним договору.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують.

Отже, оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 18 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.І. Мостова
Т.О. Писана
І.М. Фаловська