АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 755/3935/15 Головуючий у 1-ій інстанції - Марцинкевич В.А.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/ 7104/2015 Доповідач - Музичко С.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Музичко С.Г.

суддів Прокопчук Н.О., Саліхова В.В.,

при секретарі Гладченко Ю.І.

за участі: представника ПАТ «Полтава - банк» Сікоренка В.Ю.

представника ВДВС Шеремет Ю.М.

розглянула відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Полтава - банк» Сікоренка ВалеріанаЮрійовича на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року у цивільній справі за поданням ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві про примусове проникнення до житла боржника

встановила:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва 20 лютого 2015 року в задоволенні подання ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві про примусове проникнення до житла боржника відмовлено.

В апеляційній скарзі стягувач ПАТ «Полтава - банк»», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову про задоволення подання. Вважає висновок суду про те, що не надано доказів належності боржнику кв.АДРЕСА_1, не відповідає обставинам справи, оскільки у справі наявний іпотечний договір від 23.12.2010 року, в якому зазначено, що ця квартира є власністю ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадкування за законом. Також право власності, підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію ФОП ОСОБА_4, де зазначено його місце проживання за зазначеною вище адресою., довідка про взяття боржника на облік платника податків,акт перевірки наявності та зберігання майна, переданого в іпотеку від 17 жовтня 2013 року, безпосередньо за місцем його проживання в квартирі АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник ПАТ «Полтава-банк» Сікоренко В.Ю. підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник ВДВС Шеремет Ю.М. просила ухвалу суду скасувати та постановити нову про задоволення подання ВДВС.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні подання виходив з того, що державним виконавцем на надано доказів тому, що боржник навмисно не надає державному виконавцю доступу до квартири, а також останнім не вжито повний обсяг заходів щодо примусового виконання судового рішення.

З вказаним висновком суду погодитись повністю не можна, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві знаходиться виконавче провадження ВП № 44242025 з примусового виконання виконавчого листа виданого Яготинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_4 користь ПАТ «Полтала-банк» заборгованості в сумі 210479,14 грн.(а.с.15)

В межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову від 09.09.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику .(а.с.17)

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру, квартира АДРЕСА_1, належить ОСОБА_4.(а.с.22) Також за боржником зареєстровано транспортний засіб, який оголошено в розшук відповідно до постанови державного виконавця від 10.10.2014.

30.09.2014 року та 11.12.2014 рокудержавним виконавцем було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1, з метою опису та арешту майна боржника для подальшої його реалізації в рахунок погашення боргу, однак допуску до житла боржника надано не було, про що було складені відповідні акти. Також боржнику надсилались вимоги про необхідність з'явитись на прийом до державного виконавця, які також були не виконані.(а.с.25-27)

Обґрунтовуючи подання, державний виконавець зазначив, що боржник добровільно не виконує виконавчий документ, і у зв'язку з необхідністю опису майна, для його подальшої реалізації в рахунок погашення боргу, та той факт, що у добровільному порядку до жилого приміщення потрапити неможливо.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Частиною 2 вказаної статті закріплено, що суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що з метою належного виконання виконавчого документа (рішення суду) про стягнення з боржника боргу та недопущення порушення прав стягувача, є всі належні правові підстави для надання державному виконавцю дозволу на примусове проникнення до житла боржника.

Разом з цим, слід зазначити, що у відповідності до ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

З матеріалів справи вбачається, що подання розглянуто у відсутність державного виконавця та без дослідження виконавчого провадження внаслідок чого судом не в повній мірі з'ясовано обставини, які мають значення для справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала підлягає скасуванню з передачею питання до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 309, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Полтава - банк» Сікоренка ВалеріанаЮрійовичазадовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року скасувати, питання передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді