Справа № 444/1709/14 Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є.
Провадження № 22-ц/783/4045/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 В. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 16 вересня 2014 року у справі за позовом Ґазди ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Ґазди ОСОБА_3 про передачу автомобіля, -

встановила:

рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 16 вересня 2014 року вищевказаний первинний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Ґазди М.П. 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В решті позову відмовлено.

В задоволені зустрічному позові відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач, просить його в частині стягнення з нього на користь Ґазди М.П. 5 000 грн. моральної шкоди змінити, стягнувши з ПАТ «Просто-страхування» на користь позивача 5 000 грн., а з нього (апелянта) 50 грн. та врахувати виплачені ним кошти в сумі 7 800 грн. за автомобіль марки ЗАЗ-TF-69YР, який не може використовуватись за призначенням та який позивач продав третій особі, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині суперечить нормам матеріального права. Так, апелянт зазначає, що суд не взяв до уваги, що його відповідальність була застрахована у відповідності до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Ґазда М.П. та представник ПАТ «Просто-страхування» у судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення щодо часу та місця розгляду справи.

За таких обставин, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу на підтримання апеляційної скарги, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до наступного висновку.

В липні 2014 року Ґазда М.П. звернувся до суду із зазначеним позовом та просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 15 994,02 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а з ПАТ «Просто-страхування» 26 337, 75 грн. майнової шкоди як страхової суми та 2 500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Згодом, позивач Ґазда М.П. відмовився від вимог щодо ПАТ «Просто страхування».

На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідач 08 березня 2013 року, керуючи автомобілем марки «Вольксваген ЛТ-46», реєстраційний номер НОМЕР_1, в с. Малехів Жовківського району Львівської області, в порушення Правил дорожнього руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем марки ЗАЗ-ТР69УР, реєстраційний номер НОМЕР_2, під його (позивача) керуванням. ОСОБА_4 ДТП його автомобіль зазнав значних технічних пошкоджень. Розмір збитку становив 42 331,77 грн., а утилізаційна вартість автомобіля становила 15 994,02 грн., оскільки відновлювальний ремонт з економічної точки зору проводити недоцільно. Посилаючись на те, що сума страхового відшкодування становить 26 337,75 грн. ( 42 331,77 15 994,02), відтак різницю між нею та вартістю автомобіля до ДТП повинен відшкодувати відповідач. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 20 000 грн. на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди внаслідок ДТП.

В серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом та просив зобовязати відповідача Ґазду М.П. передати йому автомобіль марки ЗАЗ-ТР69УР, реєстраційний номер НОМЕР_2, оскільки він (позивач) визнав свій обовязок щодо сплати потерпілому різниці між фактичним розміром заподіяної Ґазді М.П. шкоди внаслідок пошкодження автомобіля в результаті ДТП (вартість автомобіля до ДТП 42 331,77 грн.) та страховою виплатою (26 337,75 грн.), що становить 15 994,02 грн. (залишкова вартість автомобіля), оскільки автомобіль вважається фізично знищеним, а з економічної точки відновлення його недоцільне. Оскільки він дочці відповідача передав 7 800 грн. на часткове відшкодування вищезазначеної шкоди, відтак просив задовольнити його вимоги.

Задовольняючи частково вимоги Ґазди М.П. щодо відшкодування моральної шкоди та стягуючи з ОСОБА_2 на користь позивача 5 000 грн. моральної шкоди, районний суд виходив з того, що останньому внаслідок ДТП заподіяно моральна шкода, яка полягає у фізичному та душевному стражданні позивача внаслідок ушкодження здоровя та пошкодження майна, тривалому лікуванні.

Однак повністю з таким висновком колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Відповідно до ст. 1166 ЦУК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з положеннями ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Встановлено, що вироком Жовківського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2013 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на два роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України ОСОБА_2 зобовязано не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи, періодично зявлятися в органи кримінально-виконавчої системи.

На відшкодування матеріальної шкоди з ОСОБА_2 на користь Ґазди М.П. ухвалено стягнути 15 994 грн. 02 коп. та 2 500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

На відшкодування матеріальної та моральної шкоди з ПАТ «Просто-страхування» на користь Ґазди М.П. ухвалено стягнути 26 337 грн. 75 коп. та 2 550 грн. відповідно.

Вироком також ухвалено рішення про залишення в розпорядження Ґазди М.П. автомобіля марки ЗАЗ-ТР69УР, реєстраційний номер НОМЕР_2, який перебував на його зберіганні.

Вироком також вирішено питання судових витрат та ухвалено стягнути їх з ОСОБА_2 в сумі 917 грн. 70 коп. в користь НДЕКЦ при УМВСУ та 1 591 грн. 20 коп. на користь Львівського НДІ судових експертиз.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24 січня 2014 року вирок змінено в частині стягнення процесуальних витрат та ухвалено стягнути з ОСОБА_2 2 508 грн. 90 коп. на користь держави (а.с.4-6).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2014 року вирок Жовківського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 24 січня 2014 року щодо ОСОБА_2 в частині вирішення цивільного позову скасовано та в цій частині призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства (а.с.7-8).

Вироком суду встановлено, що 08 березня 2013 року, близько 07 год. 30 хв., ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Вольксваген ЛТ-46», реєстраційний номер НОМЕР_1, в с. Малехів Жовківського району Львівської області, в порушення Правил дорожнього руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем марки ЗАЗ-ТР69УР, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням Ґазди ОСОБА_4 ДТП автомобіль Ґазди М.П. зазнав значних технічних пошкоджень, а сам Ґазда М.П. тілесних ушкоджень, що відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоровя.

Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вини цією особою.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 був укладений поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/1560726 з ПАТ «Просто-страхування» і строк дії якого на час ДТП не закінчився. Забезпеченим транспортним засобом вказаного полісу є автомобіль «Вольксваген ЛТ-46», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до зазначеного страхового полісу страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоровю становить 100 000 грн., майну третіх осіб 50 000 грн., а моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю, тобто 5 000 грн.

Згідно звіту № 8157-зал.158566 від 07.06.2013 р., що міститься в матеріалах кримінальної справи, який не оспорюється сторонами, проведення відновлювального ремонту автомобіля марки ЗАЗ-ТР69УР, реєстраційний номер НОМЕР_2, внаслідок отриманих пошкоджень під час ДТП, є недоцільним з економічної точки зору. Залишкова вартість автомобіля після ДТП становить 15 994,02 грн., а вартість автомобіля до ДТП 42 331,77 грн.

Про те, що витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП не оспорює ні власник автомобіля, ні винуватець ДТП.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила, або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з розясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обовязку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у звязку із заподіянням шкоди майну.

Відповідно до ст. 1187 ЦК відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, покладається на особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, навіть якщо ця особа безпосередньо не здійснювала експлуатацію цього джерела.

В той же час, за змістом ч. 2 ст. 11 ЦК, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 979 ЦК за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом ч. 1 ст. 16, п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобовязання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Як встановлено, автомобіль, яким керував відповідач ОСОБА_2 був забезпечений полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності і страховиком було ПАТ «Просто-страхування».

Правовідносини у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та майну потерпілих під час експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 3 цього Закону передбачено, що обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнової інтересів страхувальників.

Згідно з положеннями ст. 22 Закону «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоровю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 35 вказаного Закону для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву.

Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (стартовим відшкодуванням).

У п. 22.1 ст. 22 вказаного вище Закону зазначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Відповідно до вищевказаного полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну становить 50 000 гривень, а моральна шкода 5 000 грн.

Відповідно до статті 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Однак, при розгляді справи зазначеного районний суд не врахував, та допустив стягнення з особи, яка застрахувала свою відповідальність, на відшкодування шкоди сум, які за законом мають бути виплачені страховою компанією.

Відтак, оскільки моральна шкода, яку визначив суд, не перевищує ліміту відповідальності страховика, підстав для стягнення такої з ОСОБА_2 у районного суду правових підстав не було. А тому рішення суду в цій частині є незаконним.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодувати вартість майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Оскільки вироком суду фізично знищений автомобіль було залишено у розпорядження потерпілому Ґазді М.П. і останній його реалізовував, відтак, за таких обставин, та з урахуванням того, що у позові Ґазди М.П. про відшкодування ОСОБА_2 залишкової вартості автомобіля після ДТП, відмовлено, відтак районний суд вірно прийшов до висновку, що зустрічний позов ОСОБА_2 до задоволення не підлягає.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

А відтак, з урахуванням викладеного, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення районного суду в частині стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди - до скасування, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.ст.303, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 16 вересня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Ґазди ОСОБА_3 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволені вимог відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

ОСОБА_5