Справа № 369/6302/14ц Головуючий у І інстанції Медвідь Н.О.
Провадження № 22-ц/780/3457/15 Доповідач у 2 інстанції Коцюрба О. П.
Категорія 26 20.07.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

20 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів - Сержанюка А.С., Журби С.О.,

При секретарі - Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 вересня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест-Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до Києво-Святошинського районного суду Київської області з вказаним позовом, посилаючись на те, що 31.07.2008 року між ТОВ «Інвест-Україна» та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір про мультивалютну кредитну лінію № 02м-01-08 з наступними змінами та доповненнями, відповідно до якого позичальнику було надано на умовах поворотності, строковості, платності кредитні кошти в межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з встановленим лімітом у розмірі 10 520 648,44 грн., з кінцевим строком повернення кредитних коштів до 27.09.2012 року.

Відповідно до п. 3.1 кредитного договору, банк нараховує, а позичальник оплачує банку проценти за використання кредитних коштів відповідно по кожному траншу: у гривні в розмірі 23 % річних, у доларах США та євро в розмірі 16% річних, а у випадку порушення позичальником строків повернення погашення: у гривні в розмірі 34,5 % річних, у доларах США та євро в розмірі 24 % річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 31.07.2008 року, між ОСОБА_2 та банком було укладено договір поручительства, відповідно до якого, поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати в повному об'ємі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором.

Згідно до п. 2.1. договору поруки у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

В п. 2.2. договору поруки вказано, що поручитель відповідає перед кредитором в тому ж об'ємі, що й боржник, в тому числі по основному боргу, оплаті процентів та підвищених процентів, оплаті комісійних оплат, оплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також по поверненню усіх збитків.

У зв'язку із невиконанням умов кредитного договору, позичальник та поручитель неодноразово повідомлялось про наявність заборгованості за кредитним договором.

На даний час, позичальник не виконує своїх зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, яка станом на 03.03.2014 року складає 11 066 442,85 грн.

За таких обставин, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором про мультивалютну кредитну лінію на загальну суму 11 066 442,85 грн. та судовий збір.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.09.2014 року позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просив, скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.09.2015 року, ухвалити по справі нове рішення про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.09.2014 року ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з»ясування обставин, що мають значення для справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.09.2014 року в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню в частині солідарного стягнення з нього на користь позивача заборгованості по кредитному договору та судових витрат, і в цій частині рішення суду першої інстанції необхідно скасувати, ухвалити по справі нове рішення про відмову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в їх задоволенні, в решті, рішення суду є законним, тому його необхідного залишити без змін.

Судом встановлено, що 31.07.2008 року між ТОВ «Інвест-Україна» та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір про мультивалютну кредитну лінію № 02м-01-08 з наступними змінами та доповненнями, відповідно до якого, позичальнику було надано на умовах поворотності, строковості, платності кредитні кошти в межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з встановленим лімітом у розмірі 10 520 648,44 грн., з кінцевим строком повернення кредитних коштів до 27.09.2012 року.

Відповідно до п. 3.1 кредитного договору, банк нараховує, а позичальник оплачує банку проценти за використання кредитних коштів відповідно по кожному траншу: у гривні в розмірі 23 % річних, у доларах США та євро в розмірі 16% річних, а у випадку порушення позичальником строків повернення погашення: у гривні в розмірі 34,5 % річних, у доларах США та євро в розмірі 24 % річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 31.07.2008 року, між ОСОБА_2 та банком було укладено договір поручительства, відповідно до якого, поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати в повному об'ємі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором.

Згідно до п. 2.1. договору поруки у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

В п. 2.2. договору поруки вказано, що поручитель відповідає перед кредитором в тому ж об'ємі, що й боржник, в тому числі по основному боргу, оплаті процентів та підвищених процентів, оплаті комісійних оплат, оплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також по поверненню усіх збитків.

У зв'язку із невиконанням умов кредитного договору, позичальник та поручитель неодноразово повідомлялось про наявність заборгованості за кредитним договором.

На даний час, позичальник не виконує своїх зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, яка станом на 03.03.2014 року складає 11 066 442,85 грн.

Звертаючись з позовом по даній справі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» зазначив що ОСОБА_2 відповідно до умов укладеного договору поруки від 31.07.2008 року № 127 прийняв на себе зобов'язання солідарно відповідати із позичальником за своєчасне і повне виконання ТОВ «Інвест-Україна» обов'язків по договору про мультивалютну кредитну лінію від 31.07.2008 року № 02м-01-08.

Пунктом 3.1 договору поруки передбачено, що у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань по кредитному договору в зазначені у договорі строки, поручитель зобов'язується не пізніше двох банківських днів з моменту повідомлення його кредитором про невиконання боржником взятих на себе зобов'язань сплатити зазначену кредитором грошову суму шляхом її перерахування на рахунок кредитора будь-яким способом, зазначеним кредитором.

В п. 5.1 договору поруки від 31.07.2008 року № 127 вказано, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання .

Порука також припиняється , якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов'язання по кредитному договору не пред'явить вимогу до поручителя.

Тобто, умовами договору поруки встановлений строк, після закінчення якого порука припиняється у випадку непред'явлення кредитором вимоги до поручителя.

За правилами ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

В матеріалах цивільної справи міститься вимога ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 01.06.2011 року № 2607/2, яка направлена ОСОБА_2 про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором.

Факт отримання ОСОБА_2 вимоги підтверджений доданим до матеріалів цивільної справи актом вручення вимоги від 06.06.2011 року.

Така сама вимога від 01.06.2011 року була направлена і позичальнику, в якій він був повідомлений про те, що термін основної заборгованості і плати за кредит є таким, що настав, а кредит - обов'язковим до повернення достроково в повному обсязі з моменту одержання повідомлення.

Таким чином, позивач користуючись правом, наданим йому ст. 1050 ЦК України та умовами кредитного договору, в односторонньому порядку змінив строк повернення кредиту та зазначив, що кредит має бути повернуто достроково.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що строк виконання зобов'язання для поручителя був встановлений новим, а саме - 08.06.2011 року і саме з цієї дати має відраховуватись трирічний термін за умовами п. 5.1 договору поруки для звернення кредитора з вимогою до поручителя.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи позов подано 26.06.2014 року, але, враховуючи приписи п.п. 3.1, 5.1 договору поруки та вимоги ч. 4 ст. 559 ЦК України порука ОСОБА_2 припинилась через три роки з дня настання строку виконання основного зобов'язання, а саме з 08.06.2014 року у зв»язку з тим, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не звернувся до поручителя з позовом протягом трьох років.

Таких висновків дійшов Верховний суд України у Постанові від 17.09.2014 року у справі № 6-170цс14 в якій зазначив, що порука це строкове зобов'язання незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких крім того, що їх сплив на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором.

Правила ст. 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договором, в яких строк дії поруки або строк основного зобов'язання встановлений не був.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов'язання за договором поруки у зв»язку з припиненням такого зобов'язання поручителя.

За змістом ст. 559 ЦК України кредитор повинен встигнути звернутись до поручителя з вимогою про виконання останнім свого обов'язку за договором поруки, у тому числі у примусовому порядку.

Вимога кредитора до поручителя полягає в реальному виконанні зобов'язання за боржника, так як така вимога може бути заявлена лише в разі невиконання боржником своїх зобов'язань та настання строку виконання основного зобов'язання.

Виходячи з вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, так як пред'явлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобов'язання.

Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, так само як закінчення строку, установленого договором поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом.

Таким чином, вимога ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про стягнення солідарно заборгованості, що виникла у ТОВ «Інвест-Україна» по кредитному договору та судових витрат є безпідставною у зв»язку з припинення поруки ОСОБА_2, тому, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ТОВ «Інвест- Україна» заборгованості по кредитному договору та судових витрат підлягає скасуванню в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по кредитному договору та судових витрат з ухваленням по справі в цій частині нового рішення про відмову в їх задоволенні.

В решті, заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.09.2014 року є правильним, тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 вересня 2014 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором та судових витрат скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову Публічному акціонерному товариству «Банк «Фінанси та Кредит» в їх задоволенні.

В решті, заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 вересня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: