АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 752/3120/15-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Пасинок В.С.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8294/2015 Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Кравець В.А., Борисової О.В.

при секретарі - Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної Марини Анатоліївни на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 квітня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири нікчемним,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся у лютому 2015 року.

Зазначав, що 08.09.2014 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Вказана квартира була відчужена банком за значно заниженою ціною, внаслідок чого ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» зазнало прямих збитків. Крім того розрахунок за договором купівлі-продажу було проведено після прийняття Постанови Правління НБУ «Про віднесення ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії проблемних, яка передбачала заборону на відчуження будівель і споруд банку без погодження з НБУ. На підставі викладеного, в силу положень ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», просив визнати договір купівлі-продажу нікчемним та визнати за позивачем право власності на вищезазначену квартиру.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 28 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення та ухвалення нового про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана надати ті докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі рішення суд виходив із вимог даної норми закону, зібраних у справі та наданих сторонами доказів, яким дав повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом вірно встановлено, що 15.03.2011 року між ТОВ «Електротех» та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» укладено договір про погашення боргу, за умовами якого товариство передало банку в рахунок погашення боргу належні йому на підставі договору підряду №с16/02 від 16 лютого 2005 року з ТОВ «Столична будівельно-інвестиційна компанія» майнові права на квартири в будинку АДРЕСА_1, на виконання якого сторонами 03.09.2013 року було підписано відповідний акт приймання-передачі.

18.09.2014 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В. та зареєстрованим в реєстрі за №3454.

Згідно п. 3.1 Договору продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 1 594 138,00 грн.

Пунктом 3.4 Договору передбачено що своїм підписом під цим договором продавець підтверджує, що зазначена в договорі ціна відповідає його волевиявленню, є остаточною і змінам не підлягає, повністю його задовольняє, умови договору є для нього вигідними, не пов'язані зі збігом важких для нього обставин, які б могли бути підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним.

18.09.2014 року між сторонами підписано акт приймання-передачі до зазначеного договору (а.с. 13).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою га шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У ст.627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 ЦК України ).

Встановивши дійсні обставини справи суд першої інстанції прийшов до правильних висновків щодо відсутності правових підстав визнання укладеного між сторонами договору купівлі-продажу нікчемним.

Звертаючись до суду з даним позовом, єдиною підставою для визнання оспорюваного договору нікчемним, позивач зазначав вимоги п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Однак, ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» віднесений до категорії неплатоспоможних на підставі постанови Правління НБУ № 733/БТ від 20.11.2014 року, тоді як договір купівлі-продажу з ОСОБА_3 був укладений 18.09.2014 року. Тобто до віднесення банку до категорії неплатоспоможних, а за п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочин має бути вчинений уже неплатоспроможним банком.

Інших підстав для визнання оскаржуваного договору купівлі-продажу нікчемним позивачем зазначено не було.

За таких підстав, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Таким чином, твердження апеляційної скарги про незаконність та упередженість судового рішення матеріалами справи спростовуються.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної Марини Анатоліївни - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: