Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.у. № 334/8187/13-ц Головуючий у 1-й інстанції: Козлова Н.Ю.
Провадження № 22-ц/778/4006/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

ОСОБА_2

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 жовтня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 10.08.2006 року відповідач отримав кредит у сумі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком договір.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до п. 6.5 Умов надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору ОСОБА_3 зобов'язання за вказаним договором не виконав.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 17.06.2013 року має заборгованість в розмірі 23 181,83 грн., яка складається з наступного: 3 456,36 грн. заборгованість за кредитом, 18 145,38 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1080,09 грн. штраф (процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.08.2006 року у розмірі 23 181,83 грн. та судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 жовтня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.08.2006 року у сумі 23 181,83 грн. та судовий збір в розмірі 231,82 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 04 грудня 2013 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 жовтня 2013 року у цій справі скасовано. У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено (а.с. 53-57).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року рішення апеляційного суду Запорізької області від 04 грудня 2013 року скасовано, справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 83-85).

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 29 травня 2014 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 жовтня 2013 року по цій справі змінено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 10 серпня 2006 року за період з 30 вересня 2010 року по 17 червня 2013 року в загальній сумі 10 247,53 грн., із яких: 528,19 грн. заборгованість за тілом кредиту, 8 755,17 грн. несплачені проценти, а також штраф у загальній сумі 964,17 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 102,47 грн. компенсації судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено (а.с. 119-122).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 квітня 2015 року рішення апеляційного суду Запорізької області від 29 травня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 164-165).

Як зазначено в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 квітня 2015 року, за висновками Верховного Суду України про застосування ст. 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Дійшовши висновку щодо пролонгації кредитного договору на підставі п. 9.12 Розділу І Умов, апеляційний суд не звернув уваги на те, що пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладення договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, із видачею нової платіжної картки із визначеним лімітом кредитних коштів, а також на те, що після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки, а боржник своїх зобовязань за договором від 10 серпня 2006 року не виконав.

При новому розгляді справи, заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положеннями п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 611, 623, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За нормами ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч. 1 ст. 258 ЦК України). Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

За положеннями ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

За висновками Верховного Суду України про застосування ст. 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постановах № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, № 6-61цс14 від 18 червня 2014 року, № 6-95цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року, № 6-134цс14 від 1 жовтня 2014 року, № 6-167цс14 від 12 листопада 2014 року, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 10.08.2006 року між сторонами по справі було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Подія» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 4 % в місяць із розрахунку 360 днів у році. Термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії кредитної картки. У заяві позичальника на отримання кредиту зазначено, що відповідач надає згоду, що заява разом із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг (а.с. 6).

Тарифами про умови кредитування з використанням кредитної карти «Подія» встановлюється обовязок ОСОБА_3 здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі 7 % залишку заборгованості на кінець звітного періоду, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, до 25 числа місяця, наступного за звітним, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та сплати процентів за ним (а.с. 102, 103, 104).

Останній платіж у сумі 150 грн. відповідачем здійснений 18.04.2008р. (а.с. 4-5, 102).

У звязку з неналежним виконанням зобовязань за вказаним договором відповідач станом на 17.06.2013 року має заборгованість в розмірі 23 181,83 грн., яка складається з наступного: 3 456,36 грн. заборгованість за кредитом, 18 145,38 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1080,09 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 4-5).

Пунктом 3.1.1 Правил користування платіжною карткою визначено, що строк дії картки зазначений на лицьовій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця (а.с. 9-10).

За положеннями п. 5.4 Правил користування платіжною карткою, строк погашення по кредиту в повному обсязі визначено не пізніше останнього дня місяця вказаного на платіжній картці (поле MONTH).

Відповідачу видана картка, строк дії якої закінчується - 07/08 року (а.с. 23). Отже, строк дії платіжної картки - до 31 липня 2008 року.

Відповідно до п. 3.1.3 Правил користування платіжною карткою, по закінченню строку дії картка продовжується Банком на новий строк шляхом надання клієнту карти з новим строком дії.

Доказів, що після закінчення дії цієї картки Банком відповідачу була передана нова картка з новим строком дії, позивачем надано не було.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, із видачею нової платіжної картки із визначеним лімітом кредитних коштів (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року, № 6-167цс14 від 12 листопада 2014 року).

Але, як вбачається з матеріалів справи, після закінчення строку дії договору ОСОБА_4 не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки, а відповідач своїх зобовязань за договором від 10 серпня 2006 року не виконав. Доказів протилежного ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду не надано.

При вирішенні спору в суді першої інстанції відповідач не заперечував наявність кредитної заборгованості, однак посилався на те, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду та просив його застосувати (а.с. 22).

Також встановлено, що умовами договору № б/н від 10.08.2006 року, укладеного між сторонами, не передбачено (відповідно до ст. 259 ЦК України) спеціальної позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за цим договором.

Отже, строк дії картки закінчився 31 липня 2008 року, останній платіж в рахунок погашення заборгованості за договором здійснено відповідачем 18.04.2008р., а з вказаним позовом позивач звернувся лише у вересні 2013 року.

Задовольняючи позов, суд не врахував вищевказані обставини і вимоги Закону, не врахував того, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду з позовом (трирічний строк позовної давності), причини пропуску строку позовної давності позивач не повідомив, не вказав на їх поважність та не просив їх поновити, а відповідач наполягав на застосуванні строку позовної давності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Виходячи з викладеного, на підставі ст.ст. 307, 309 ЦПК України апеляційний суд вбачає підстави для ухвалення нового рішення в справі про відмову в задоволенні позову.

Також, у відповідності до вимог ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у суді апеляційної інстанції у розмірі 115,91 грн. (а.с. 30).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 жовтня 2013 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк» відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 115 (сто п'ятнадцять) грн. 91 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: