Провадження № 2/369/340/15
21 квітня 2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Волчка А.Я.,
за участю секретаря Ткачук Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
10.12.2014 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що 29 червня 2014 року близько 21 години по вулиці Комарова в селі Бузова Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_2 залишив свій гужовий транспорт (віз запряжений двома кіньми) та не вжив можливих заходів, щоб не допустити його самовільного руху, в результаті чого коні разом з возом рухаючись самовільно здійснили наїзд на автомобіль «Chevrolet Aveo», державний номер НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_1, в результаті чого вищезазначений автомобіль отримав механічні ушкодження.
30 вересня 2014 року постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Смирнов Володимир Миколайович був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Згідно автотоварознавчого дослідження звіту № 1615 вартість матеріального збитку власнику транспортного засобу - автомобіля «Chevrolet Aveo», державний номер НОМЕР_1, складає 39 764 (тридцять девять тисяч сімсот шістдесят чотири ) грн. 48 коп.
Позивач зазначив, що у звязку із тим, що він був позбавлений можливості користуватися вищезазначеним автомобілем, що порушило його життєві звязки, він претендує на стягнення з відповідачів відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.
ОСОБА_1 просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 39 764 (тридцять девять тисяч сімсот шістдесят чотири ) грн. 48 коп., моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. та 750 (сімсот пятдесят) грн. 00 коп. витрат за проведення автотоварознавчого дослідження.
В подальшому змінив позовні вимоги та просив суд стягнути лише з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 39 764 (тридцять девять тисяч сімсот шістдесят чотири) грн. 48 коп., моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. та 750 (сімсот пятдесят) грн. 00 коп. витрат за проведення автотоварознавчого дослідження.
В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідачі в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 52, 53), причини неявки суду не відомі.
Відповідно до ч.1. ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету ОСОБА_4 Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
У ст. 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.
30 вересня 2014 року суддею Києво-Святошинського районного суду Київської області було ухвалено постанову, відповідно до якої встановлено, що 29 червня 2014 року близько 21 години 00 хвилин по вулиці Комарова в селі Бузова Києво-Святошинського району Київської області, водій ОСОБА_2, залишив гужовий віз запряжений двома кіньми, не вжив всіх можливих заходів, щоб не допустити його самовільного руху. Внаслідок чого, коні разом з возом рухаючись самовільно здійснили наїзд на автомобіль НОМЕР_2, який від наїзду зазнав перекидання та зіткнення з автомобілем НОМЕР_3. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні ушкодження, а пасажирка автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження.
Вищезазначеною постановою судді було встановлено, що ОСОБА_2 порушив п.п. 7.8, 15.12 Правил дорожнього руху України і вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Постановлено визнати винним ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення та провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 України про адміністративне правопорушення закрити у звязку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 Кодексу України про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо встановлено ці обставини.
Відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Отже, відповідно до вимог вищевказаної статті та Постанови Пленуму Верховного Суду України ОСОБА_6 є володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким керував під час дорожньо-транспорної пригоди.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вимога). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Як вбачається з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з пунктами 2, 3-4, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку за № 1615 та додатків до нього, які надали можливість встановити локалізацію, характер і механізм пошкоджень автомобіля, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу - автомобіля «Chevrolet Aveo», державний номер НОМЕР_1, складає 39 764 (тридцять девять тисяч сімсот шістдесят чотири) грн. 48 коп.
В даному випадку, саме дії ОСОБА_2, як володільця джерела підвищеної небезпеки були неправомірними, що виразились в порушенні п.п. 7.8; 15.12 ПДР України, вони знаходились в прямому причинному зв'язку із заподіяними збитками, у звязку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. слід зазначити, що згідно до вимог, ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
При цьому, ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Разом з тим, згідно до абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Судом встановлено, що неправомірними діями ОСОБА_2 позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилась в душевних стражданнях позивача з приводу пошкодження його автомобіля, переживаннях, постійної необхідності вживати додаткових зусиль до організації свого життя. Враховуючи характер протиправних дій та вину відповідача, тривалість та глибину душевних страждань позивача, вимоги розумності та справедливості, суд визначає суму компенсації моральної шкоди в розмірі 5000 (пять тисяч) грн. 00 коп.
У відповідності до ст.88 ЦПК України суд присуджує з ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати за проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 750 (сімсот пятдесят) грн. 00 коп.
На підставі ст. ст. 3, 15, 16, 23, ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167, ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України, п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 66, 209, 222-224 Цивільного процесуального кодексу України суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 39 764 (тридцять девять тисяч сімсот шістдесят чотири) грн. 48 коп. та моральну шкоду в розмірі 5 000 (пять тисяч) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат за проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 750 (сімсот пятдесят) грн. 00 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: А. Я. Волчко