Єдиний унікальний номер 234/2655/15-ц Номер провадження 22-ц/775/301/2015
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 серпня 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Мальованого Ю.М.,

суддів Новосьолової Г.Г., Кішкіної І.В.,

при секретарі: Зілаковій Я.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську апеляційну скаргу Підприємства об'єднання громадян «Краматорське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Підприємства об'єднання громадян «Краматорське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ПОГ «Краматорське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди, в якому зазначив, що він працював на підприємстві з 1986 року по 12 вересня 2014 року, звідки був звільнений наказом №115-к за власним бажанням. У день звільнення йому видали трудову книжку та здійснили частковий розрахунок. Остаточний розрахунок з ним було проведено тільки 21 січня 2015 року. У позові просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період затримки з 12 вересня 2014 року по 21 січня 2015 року у сумі 7844 грн. 19 коп., а також моральну шкоду у сумі 5000 грн.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 10 червня 2015 року заявлені позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені у сумі 7 481 грн.76 коп. та моральну шкоду у сумі 500 грн. В іншій частині позову відмовлено.

На вказане рішення ПОГ «Краматорське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Краматорського міського суду від 10 червня 2015 року скасувати, ухваливши нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Послались на те, що судом першої інстанції не були повно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення суд першої інстанції не врахував, що оскільки позивач навмисно ухилявся від проведення з ним розрахунку його вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не є обґрунтованими. Також позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував понесені ним моральні страждання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ПОГ «Краматорське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які наполягали на доводах апеляційної скарги, позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_4, які просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно з ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про стягнення з підприємства на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди.

Згідно зі статтею 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач працював у ПОГ «Краматорське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» охоронцем. Наказом від 12 вересня 2014 року № 115-к його звільнено з підприємства з 12 вересня 2015 року на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 3,54).

Із довідки ПОГ «Краматорське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» (а.с. 66) вбачається, що на день звільнення заборгованість по заробітній платі перед позивачем складала 8 883 грн. 86 коп. Ця заборгованість по заробітній платі виплачувалася частинами: 6 жовтня 2014 року виплачена сума 2 925 грн. (залишок заборгованості склав 5 958 грн. 86 коп.), 31 жовтня 2014 року виплачено 985 грн. (залишок заборгованості склав 5000 грн. 86 коп.), повний розрахунок з позивачем підприємство провело тільки 21 січня 2015 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що підприємство не мало фінансової можливості розрахуватися з працівником в день його звільнення, а також про те, що позивача неодноразово повідомляли про необхідність прибути на підприємство для отримання заборгованості по заробітній платі, від чого ОСОБА_1 ухилявся, не спростовує виводів суду першої інстанції.

В матеріалах справи містяться копії видаткових касових ордерів та відомостей на виплату грошей (а.с. 45-50) від 6 жовтня 2014 року, 29 жовтня 2014 року, 31 жовтня 2014 року та від 21 січня 2015 року, згідно яких виплата заборгованості позивачу передбачалась не всієї суми одразу, а частинами.

Ця обставина була підтверджена директором підприємства Шугаровим Ю.Л. у судовому засіданні апеляційного суду, що було обумовлено нестачею коштів на підприємстві.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Заперечення вини підприємства в апеляційній скарзі з посиланням на ст. 614 ЦК України є помилковим, оскільки спірні правовідносини регулюються нормами КЗпП України.

Щодо доводу апеляційної скарги про недоведеність вимог позивача про завдання йому моральної шкоди, апеляційний суд відзначає наступне.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення спору (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України ).

Ураховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин справи, висновок суду про стягнення грошового еквівалента моральної шкоди є правильним.

Беручи до уваги наведене, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Підприємства об?? єднання громадян «Краматорське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення ухвали апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: