Справа №474/485/14-ц 16.06.2015 16.06.2015 16.06.2015
Провадження №22ц/784/1341/15 Головуючий в першій інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Довжук Т.С.,

суддів: Коломієць В.В., Шолох З.Л.,

при секретарі судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10014/0142 філії Миколаївське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

на рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 31 березня 2015 року по справі за позовом

публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10014/0142 філії Миколаївське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

(далі ПАТ «Державний ощадний банк України»)

до

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

про стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку,

ВСТАНОВИЛА:

08 квітня 2014 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 29 603 грн. 67 коп. в солідарному порядку.

Позивач зазначав, що 21 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 197, згідно якого останньому було надано кредит на споживчі цілі у розмірі 10 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25% річних на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення до 20 березня 2011 року. Того ж числа між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_5 і з ОСОБА_6 було укладено два окремих договорів поруки. Останні зобовязались відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобовязань ОСОБА_4 за кредитним договором. У зв'язку з порушенням ОСОБА_4 строків сплати за користування кредитом та відсотків по ньому, станом на 07 травня 2014 року виникла заборгованість в розмірі 29 603 грн. 67 коп., а саме:

- борг за кредитом 8 926 грн.;

- заборгованість за відсотками 5 082 грн. 64 коп.;

- пеня 15 435 грн. 03 коп.;

- несплачені комісійні 160 грн.

Посилаючись на вищезазначене, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 31 березня 2015 року в задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного зясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту отримання ОСОБА_4 кредитних коштів та крім того, останнім кредитний договір не підписувався про що свідчить висновок експерта від 10 лютого 2015 року проведений у кримінальному провадженні. Також відсутні підстави про стягнення заборгованості за кредитним договором і з поручителів, оскільки факт недійсності основного зобовязання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 197. Згідно умов вказаного договору ОСОБА_4 було надано кредит на споживчі цілі у розмірі 10 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25% річних на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення до 20 березня 2011 року (а.с. 5-7). Пунктом 8.1 цього договору передбачено, що діє він до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань.

Того ж числа між тими ж сторонами було укладено два окремих договорів поруки з ОСОБА_5 та з ОСОБА_6, які зобовязались відповідати кожна окремо солідарно з позичальником та в повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобовязань останнім за кредитним договором (а.с. 10, 11).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. ст. 1046, 1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей.

З заяви на видачу готівки № 3161 від 21 березня 2008 року вбачається, що ОСОБА_4 отримав від позивача 10 000 грн. (а.с. 12).

Таким чином, ПАТ «Державний ощадний банк України» свої зобовязання за кредитними договорами виконав, надавши ОСОБА_4 кредит у розмірі 10 000 грн., на термін і на умовах, передбачених у даному кредитному договорі.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковий до виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов договору.

Пунктами 1.6; 5.2 вищевказаного кредитного договору передбачено, що ОСОБА_4 зобов'язався погашати кредит рівними частинами в сумі 277 грн. 78 коп. до 30 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків відкритих ВАТ «Ощадбанк» та зобов'язуються повернути кредит, сплатити нараховані відсотки за користування кредитом та пеню, відповідно до умов договору.

Крім того, пунктом 8.1 кредитного договору визначено, що договір кредиту набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12 червня 2009 року висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами.

Як вбачається з матеріалів справи сторони по справі не звертались до суду з клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи. Між тим, суд взяв за основу копії висновків почеркознавчих експертиз від 29 липня 2014 року та від 10 лютого 2015 року, проведених в межах кримінальної справи, та не звернув увагу на те, що це є порушенням норм процесуального права.

Крім того, суд не звернув увагу на те, що долучений до справи висновок експерта щодо належності підпису в кредитному договорі ОСОБА_4 носить вірогідний, а не категоричний характер, і по своїй суті є припущенням про те, що він виконаний не останнім.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Таким чином, висновок суду про недоведеність позивачем факту підписання ОСОБА_7 спірного кредитного договору, а тому цей договір не створив обовязків щодо повернення кредиту, є помилковим.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Матеріали справи не містять доказів надання відповідачем у суді першої інстанції заяви про застосування строку позовної давності.

Що стосується позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» до поручителів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 колегія суддів приходить до наступного.

Статтями 553, 554 цього Кодексу встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Проте, зі змісту двох договорів поруки від 21 березня 2008 року, які були укладені окремо з ОСОБА_5 та окремо з ОСОБА_6 в забезпечення виконання кредитного договору, укладеного ОСОБА_4, вбачається, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання за кредитним договором та, якщо Кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязань за кредитним договором № 197 від 21 березня 2008 року не предявить вимогу до поручителя (п. 4.1; 4.2) (а.с. 10-11).

Згідно з положеннями частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Договорами поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобовязань боржника за кредитним договором.

Відповідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором, строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Предявлення вимоги до поручителя є предявлення до нього позову.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобовязання поруки. Тобто, і право кредитора, і обовязок поручителя по його закінченню припиняється, а тому жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобовязання має бути предявлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони договору). Тому, навіть якщо в межах строку дії поруки була предявлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного суду України у справі № 6-125 цс 14 від 17 вересня 2014 року.

Тобто, предявивши вимогу позичальнику про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом, пені та комісійних в вересні 2008 року (а.с. 13), позивач, відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, змінив строк виконання основного зобовязання і зобовязаний був предявити позов до поручителів протягом шести місяців з цієї дати.

Між тим, після зміни строку виконання основного зобовязання, ПАТ «Державний ощадний банк України» із позовом звернувся лише в квітні 2014 року, тобто зі спливом встановленого законом строку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у задоволенні позову до поручителів слід відмовити в звязку з припиненням поруки.

Згідно ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10014/0142 філії Миколаївське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 31 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10014/0142 філії Миколаївське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 29 603 грн. 67 коп. в солідарному порядку задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10014/0142 філії Миколаївське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором № 197 від 21 березня 2008 року в розмірі 29 603 грн. 67 коп. (двадцять девять тисяч шістсот три) грн. 67 коп., а саме: 8 926 грн. боргу за тілом кредиту; 5 082 грн. 64 коп. заборгованості за відсотками; 15 435 грн. 03 коп. пені та 160 грн. комісійних.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10014/0142 філії Миколаївське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 444 грн. 06 коп. судового збору.

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10014/0142 філії Миколаївське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді