У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 серпня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.

суддів: Мартинюка В.І., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Ситнік О.М.,

розглянувши цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Волиньобленерго» в особі Луцької районної філії до ОСОБА_3 про стягнення вартості спожитої електричної енергії, за касаційною скаргою Денисовця Віктора Васильовича, який діє від імені публічного акціонерного товариства «Волиньобленерго», на рішення апеляційного суду Волинської області від 25 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Волиньобленерго» (далі - ПАТ «Волиньобленерго») в особі Луцької районної філії звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 17 листопада 2004 року між товариством та ОСОБА_3 було укладено договір на користування електричною енергією для побутових потреб. У 2012 році позивачем встановлено, що у будинку відповідача лічильник обліку спожитої електроенергії має шестирозрядну шкалу показів, однак показники з лічильника знімалися виходячи з п'ятирозрядної шкали. У зв'язку з цим проведено перерахунок вартості спожитої електроенергії за минулий період у розмірі 6 375 грн 92 коп. Посилаючись на те, що відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість, просило задовольнити позов.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 5 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 25 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Волиньобленерго» в особі Луцької районної філії 1 878 грн 48 коп. вартості спожитої електричної енергії. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Денисовець В.В., який діє від імені ПАТ «Волиньобленерго», звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення апеляційного суду змінити, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про стягнення з відповідача вартості спожитої електричної енергії в розмірі 4 054 грн 85 коп.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що порушення правил користування електричною енергією було виявлено позивачем 29 листопада 2012 року, а з позовом до суду він звернувся у листопаді 2014 року, тому заборгованість підлягає стягненню в межах трьохрічного строку позовної давності, починаючи з 17 листопада 2011 року в розмірі 1878 грн 48 коп.

Однак, повністю погодитись з такими висновками неможливо.

Із матеріалів справи вбачається, що 17 листопада 2004 року між ВАТ «Волиньобленерго», правонаступником якого є ПАТ «Волиньобленерго», та ОСОБА_3 укладено договір на користування електричною енергією для побутових потреб, відповідно до п. 4 якого енергопостачальник зобов'язується проводити не менше як один раз на шість місяців контрольне знімання показань приладів обліку.

Судами встановлено, що у 2011-2012 роках ПАТ «Волиньобленерго» здійснювало контроль правильності знімань показань приладів обліку. 29 листопада 2012 року в ході проведення робіт по плановій заміні лічильника, встановленого у будинку ОСОБА_3, працівниками ПАТ «Волиньобленерго» виявлено, що лічильник має шестизначну шкалу показів, у зв'язку з чим прилад обліку відправлено на відповідну експертизу, за наслідками проведення якої підтверджено наявність у лічильника шестирозрядної шкали.

У зв'язку із встановленням невірності показів лічильника за попередні періоди, ПАТ «Волиньобленерго» провело перерахунок фактично використаної відповідачем електроенергії, різниця якої становить 6271 грн 64 коп.

Відповідно до статті 256 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843297/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1> позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843308/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Відповідно до статті 253 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843293/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1> перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843302/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

При вирішенні спору апеляційний суд зробив висновок про те, що про порушення свого права позивач дізнався 29 листопада 2012 року.

Виходячи із зазначених обставин та наведених норм права, подання позову в листопаді 2014 року, підстави вважати позовну давність пропущеною відсутні, оскільки позов подано в межах трьох років з дня, коли позивачу стало відомо про порушення його права.

Отже висновки апеляційного суду в цій частині суперечливі.

Крім того, частиною 2 ст. 264 ЦК України встановлено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 1 липня 2013 року скасовано судовий наказ № 161/4456/13-ц, який виданий за заявою ПАТ «Волиньобленерго» про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за спожиту електроенергію.

З приводу цих обставин, які можуть свідчити про переривання позовної давності у зв'язку з поданням заяви про видачу судового наказу та його виданням, що передбачено розділом II ЦПК України, апеляційний суд ніяких висновків не зробив.

При вирішенні спору на зазначені обставини справи та положення закону апеляційний суд уваги не звернув, не врахував, що подання заяви про видачу судового наказу перериває перебіг строку позовної давності, не з'ясував часу її подання.

Вказані порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179, 212 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, в зв'язку з чим рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього суду.

При новому розгляді справи суду належить врахувати наведене, зробити висновок про те, коли почався перебіг позовної давності, чи існували обставини, які свідчать про її переривання, чи не пропущено позовну давність на час подання позову, а в разі її пропуску без поважних причин, чи підлягають задоволенню вимоги позивача, а якщо підлягають, то повністю чи в частині.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Денисовця Віктора Васильовича, який діє від імені публічного акціонерного товариства «Волиньобленерго», задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 25 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук О.М. Ситнік