АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

07 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.,

при секретарі: Калініній Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2,

на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2014 року позивач - Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», Банк), звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому посилаючись на те, що останній не виконує своїх зобов'язань за кредитним договором, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 72984,38 доларів США.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року позов задоволено та стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» 72 587,03 доларів США в рахунок стягнення заборгованості за Кредитним договором № 52 від 3.10.2006 року, 397,34 доларів США пені, що в сумі становить 72 984,38 доларів США.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій вказував на те, що рішенняприйняте без достатніх правових підстав, без повного, належного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи та з порушенням норм процесуального права.

Вказував на те, що судом неправомірно стягнуто з відповідача суму заборгованості у іноземній валюті. Судом не враховано положення Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» згідно якого будь-які операці іноземною валютою потребують наявності відповідної ліцензії в особи, що здійснює такі операції.

Зазначав, що суд повинен був зобов'язати позивача надати обґрунтований розрахунок заборгованості.

Крім того, при винесенні заочного рішення судом не було враховано ту обставину, що відповідач мав поважні причини неявки в судове засідання.

Просив скасувати заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року.

Представник позивача - ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив відхилити.

ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, свого представника не направив. На адресу апеляційного суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, проте доказів поважності причин неявки в судове засідання надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 03.10.2006 року між ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником якого, увідповідність до вимог Закону України «Про акціонерні товариства», є ПАТ «Перший Український міжнародний банк», та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 52 від 03.10.2006 року, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 141 000 доларів США, зі сплатою 12 %річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

За змістом пунктів 2.1, 3.4.1 - 3.4.2 Кредитного договору відповідач, зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути Банку кредит в повному обсязі в порядку та у строки обумовлені Кредитним договором. Проценти за користування кредитом по простроченій заборгованості становлять 17 % річних.

Строк повернення кредиту, згідно графіку визначеному в Додатку №1 до Договору - 01 жовтня 2021 року.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі. Однак, відповідач належним чином не виконував своїх зобов'язань за договором у зв'язку з чим станом на 16.11.2014 загальна заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 72 984,38 доларів США, що складається із: заборгованості за кредитом - 66 664,91 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 5 922,12 доларів США та пені - 397,34 доларів США.

Суд першої інстанції, встановивши факт неналежного виконання боржником своїх зобов'язань за договором, дійшов висновку про задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув заборгованість в доларах США, як це просив позивач, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 524 ЦК зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. 3 ст. 533 ЦК, Декрет № 15-93).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної інстанції щодо відсутності відповідної ліцензії в Банка щодо здійснення операцій з валютними цінностями для залучення та розміщення іноземної валюти.

Нормами ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями на підставі банківської ліцензії.

З матеріалів справи вбачається, що 02 жовтня 2006 року Закритому акціонерному товариству «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», видана Національним банком України банківська ліцензія № 8, згідно з якою Банку надано право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Окрім того, ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», отримав виданий Національним банком України Дозвіл № 8-1 на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» згідно з додатком до цього дозволу. Так, відповідно до додатку до цього Дозволу Банк має право здійснювати, зокрема, операції з валютними цінностями щодо залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України (а.с. 23-29).

Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року роз'яснено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Крім цього, відповідно до п. 5.1 Кредитного договору позичальник зобов'язується сплачувати неустойку (штраф, пеню) в гривні виходячи з офіційного курсу НБУ на день оплати.

Тобто, підписавши договір, відповідач погодився, що неустойка сплачується в гривні виходячи з офіційного курсу НБУ не на день постановлення рішення, а на день її сплати.

Не зазначення судом першої інстанції суми заборгованості в гривневому еквіваленті не призвело до неправильного вирішення спору.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неналежного розрахунку Банком заборгованості в доларах США на момент звернення до суду.

Відповідачем, відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, свого розрахунку не надано та ненадано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження належного виконання зобов'язання, а саме погашення кредиту та відсотків, відповідно до умов Кредитного договору.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Посилання в апеляційній скарзі на неповне з'ясування обставин справи, неналежну оцінку зібраних доказів, безпідставні.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Вирішення спору проведено судом з додержанням норм матеріального і процесуального права щодо всебічності й повноти з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних правовідносинах, належної правової оцінки наданих сторонами в справі доказів та відповідних норм матеріального права.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо заочного розгляду справи колегією суддів не встановлено.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, - відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/21240/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8663/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Колесник О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.