Справа №705/404/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Кімстачова О.С.

з участю:

секретаря судового засідання Крочака Н.М.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Умані Черкаської області цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Уманське ремонтно-експлуатаційне управління № 3» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків,

ВСТАНОВИВ:

КП «Уманське РЕУ № 3» звернулося до Уманського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків. Позивач просить стягнути з колишнього інженера по постачанню ОСОБА_2 на користь КП «Уманське РЕУ № 3» відшкодування матеріальної шкоди в сумі 5 385,51 грн. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на такі обставини. Відповідач ОСОБА_2 знаходився у трудових відносинах з КП «Уманське РЕУ № 3» з 01.02.1996 по 21.03.2014, та працював на посаді інженера по постачанню. 25.12.2002 між позивачем та відповідачем було укладено письмовий договір про повну матеріальну відповідальність за зберігання, обробку, відпуск, перевезення або застосування в процесі виробництва товарно-матеріальних та інших цінностей або коштів. У порядку та на умовах, визначених Договором, відповідач прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення цілості всіх переданих йому під звіт позивачем в установленому порядку товарно-матеріальних та інших цінностей або коштів (п.1 Договору). При цьому у випадку виявлення недостачі переданих відповідачу під звіт товарно-матеріальних та інших цінностей або коштів, знищення, пошкодження, розкрадання або псування з його вини товарно-матеріальних цінностей, він зобовязався відшкодувати недостачу коштів та заподіяну шкоду відповідним товарно-матеріальним цінностям (п. 3 Договору). У 3-му кварталі 2014 року Державною фінансовою інспекцією м. Умань була проведена ревізія фінансово-господарської діяльності КП «Уманського РЕУ № 3» за період з березня місяця 2010 року по вересень місяць 2014 року. За результатами ревізії ДФІ у матеріальному звіті за серпень місяць 2013 року колишнього інженера по постачанню ОСОБА_2 виявлено нестачу: 18 (вісімнадцять) рулонів бікроеласту. Недостача виникла внаслідок неналежного виконання колишнім інженером по постачанню ОСОБА_2 своїх посадових обов'язків та недбалого, неуважного ставлення при списанні в матеріальному звіті за серпень місяць 2013 року товарно-матеріальних цінностей (бікроеласту) та відпуску колишньому майстру ремонтно-будівельної бригади ОСОБА_4 у підзвіт. Вина ОСОБА_2 у безвідповідальному і неуважному ставленні при виконанні своїх посадових обовязків очевидна. Добровільно відшкодувати завдану підприємству матеріальну шкоду відповідач відмовився. Розмір заподіяної шкоди позивачу розраховано створеною комісією з урахуванням індексів інфляції зростання цін за період з вересня 2013 року по листопад 2014 року до фактичних витрат зайво списано бікроеласту та оформлено складанням розрахунку. Сума матеріальної шкоди згідно з розрахунком станом на 01.12.2014 становить 5 385 грн. 51 коп.

Відповідач ОСОБА_2 подав суду письмові заперечення проти позову, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог до нього, вважаючи їх необгрунтованими, безпідставними, а тому незаконними.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, підтвердив зазначені в позовній заяві обставини та просив задовольнити позовні вимоги повністю. На запитання представника відповідача, яким чином, на підставі яких вихідних даних комісією була розрахована сума заподіяної шкоди РЕУ № 3 (розрахунок № 1), хто і в якому розмірі, коли, за яких обставин заподіяв шкоду РЕУ № 3 і в чому конкретно вона полягає, пояснення не надав.

Відповідач ОСОБА_2 і його представник ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечили проти позову повністю і просили відмовити в його задоволенні. Заперечення відповідача обґрунтовані посиланням на такі обставини. Відповідно до наказу начальника РЕУ № 3 ОСОБА_5 відповідач з 21.03.2014 припинив трудові відносини з даним підприємством у звязку із скороченням штатів. Відповідно до п. 5 договору про повну матеріальну відповідальність від 25.12.2002, укладеним з РЕУ № 3, дія цього договору поширюється на весь час роботи з ввіреними Працівнику матеріальними цінностями підприємства. Відповідно до інвентаризаційного опису (акт передачі) № 1 від 19.03.2014 про передачу ОСОБА_6 товаро-матеріальних цінностей, малоцінних необоротних матеріальних активів, інших основних засобів під час зміни матеріально відповідальної особи, відповідач до початку проведення інвентаризації всі видаткові та прибуткові документи на товаро-матеріальні цінності здав до бухгалтерії РЕУ № 3 і всі товаро-матеріальні цінності, що надійшли під його відповідальність оприбутковані, і ті, що вибули, списані. Проведеною інвентаризацією будь-яких порушень ним зберігання, відпуск товаро-матеріальних цінностей не встановлено. Враховуючи той факт, що 21.03.2014 між ним та РЕУ № 3 трудові відносини були припинені, як і припинена дія Договору про повну матеріальну відповідальність, від 25.12.2002, відповідач не може бути відповідачем за цим позовом, оскільки умов вказаного Договору, за час його дії з 25.12.2002 по 21.03.2014, перебуваючи з РЕУ № 3 у трудових відносинах, не порушував, чого не заперечує сам позивач, ввірені йому товаро-матеріальні цінності передав згідно з інвентаризаційним актом. Позивач у позові вказує, що у 3-му кварталі 2014 року Державною фінансовою інспекцією м. Умань проведена ревізія, за результатами якої встановлена нестача за серпень місяць 2013 року в колишнього інженера по постачанню ОСОБА_2 в кількості 18-ти рулонів бікроеласту. З приведеного позивач прийшов до висновку, що відповідач неналежно виконав свої посадові обовязки (мабуть у серпні 2013 року), тому винний у безвідповідальному і неуважному ставленні до них. Позивач дійшов висновку, що відповідачем нібито підприємству заподіяна шкода, яка саме і в чому ця шкода полягає позивач не зазначив. Замість розрахунків матеріальної шкоди, яка визначається відповідно до ч. 1 ст. 135-3 КЗпП України за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості, позивач надав розрахунок № 1 від 18.12.2014 вартості бікроеласту, незрозуміло в якій кількості, з урахуванням індексів інфляції ціни за період з вересня 2013 року по листопад 2014 року. Тобто, на думку позивача, «доказ», який не відповідає вимогам процесуального закону, здобутий у незаконний спосіб та є недопустимим у даному цивільному процесі. Позивач стверджує, що ОСОБА_2 завдав РЕУ № 3 невідомо коли і при яких обставинах майнової шкоди, в розмірі 5 385,51 грн. При цьому до позову надає докази, які суперечать один одному, як то: договір про повну матеріальну відповідальність від 25.12.2002, дія якого припинена, матеріальний звіт за серпень 2013 року № 8 (зав. складом ОСОБА_2А.) від 27.08.2013, відповідно до якого відповідач відпустив 20 рулонів бікроеласту для ремонтних робіт майстру РБД ОСОБА_4, який був використаний за призначенням при проведенні ремонтних робіт. Тобто звіт, який був ретельно перевірений бухгалтерією підприємства і на підставі якого були складені відповідні документи бухгалтерського обліку. Не може бути доказам у справі копія накладної № 113 від 28.08.2013, яка є неналежним та недопустимим доказом, оскільки невідомо хто її складав та хто в ній розписувався. Не може бути доказом у справі наказ № 89 від 17.12.2014 «Про визначення вартості заподіяної шкоди підприємству», відповідно до якого Державною фінансовою інспекцією в звіті ОСОБА_2 за серпень 2013 виявлено зайве списання бікроеласту в кількості 18 рулонів, а тому створена комісія для визначення вартості заподіяної ним шкоди підприємству. В той же час позивач до справи не додав акт ревізії Державної фінансової інспекції господарської діяльності РЕУ № 3, що була проведена у 3-му кварталі 2014 року.«Докази», які надав позивач при зверненні до суду з позовом, ніяким чином не доводять, що відповідач завдав підприємству РЕУ № 3 м. Умань пряму і дійсну матеріальну або ж будь-яку іншу шкоду, оскільки не довів, що підприємству така шкода взагалі завдана. Як і не довів фактичних втрат підприємством на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості матеріальних цінностей. Також в позові РЕУ № 3 не міститься відомостей про: наявність прямої дійсної шкоди та її розміру; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника, що передбачено п. 3 Постанови Пленуму ВСУ від 29.12.1992 р. № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, ... їх працівниками».

Також ОСОБА_2 пояснив, що в серпні 2013 він дійсно отримав для потреб РЕУ № 3 20 (двадцять) рулонів бікроеласту по 10 метрів в кожному, які були видані в повній кількості для покриття покрівель в будинку по вул. Більшовицькій, 5-Б. У кінці серпня 2013 року він отримав накладну від майстра ОСОБА_4 та здав звіт до бухгалтерії, в якому вказав про використання ОСОБА_4 20 рулонів бікроеласту, оскільки одиницею виміру даного найменування були саме рулони. Після перевірки звіту в бухгалтерії, на початок вересня 2013 року, вказаний матеріал у звітах не рахувався. Під час передачі матеріальних цінностей в березні 2014 року в процесі проведення інвентаризації та передачі складу підзвітним особам за ним ніяких нестач не виявлено. Вважає, що майстер ОСОБА_4 автоматично допустила помилку при складанні накладної, і замість виміру рулонами, вказала, що бікроеласт вимірювався квадратними метрами. Хоча використовувати цей матеріал метрами не можна, оскільки для цього потрібно було б розмотувати рулон, після чого бікроеласт псується. Бухгалтерія РЕУ цю помилку не встановила. Позивач на клопотання, зазначене в пояснювальній від 27.11.2014, про комісійну перевірку використання бікроеласту шляхом обстеження об'єктів, на яких проводились відповідні роботи, таку перевірку не здійснив. Вважав, що була допущена помилка (описка) при складанні звітності щодо використаного майстром ОСОБА_4 матеріалу, яка не може формулюватися адміністрацією РЕУ № 3 як шкода, яку він нібито завдав підприємству. Жодного доказу завдання позивачу матеріальної шкоди не надано.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, дослідивши документи, надані сторонами в якості письмових доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідач ОСОБА_2 працював на посаді інженера по постачанню в КП «Уманське РЕУ № 3» (далі в тексті РЕУ № 3) в період з 01.02.1996 по 21.03.2014, що підтверджується наказом позивача за № 6 від 01.02.1996 та записами в трудовій книжці ОСОБА_2 під номерами 18 і 20 (а.с. 5, 55).

25.12.2002 між РЕУ № 3 та ОСОБА_2 В А. був укладений Договір про повну матеріальну відповідальність, який діяв протягом всього часу роботи працівника з ввіреними йому матеріальними цінностями підприємства, тобто до дня звільнення ОСОБА_2 з посади до 21.03.2014 (п. 5 Договору). Згідно з пунктом 1 цього Договору ОСОБА_2, що обіймає посаду інженера по постачанню або виконує роботу, безпосередньо пов'язану з придбанням та видачею матеріальних цінностей, прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереженості ввірених йому підприємством матеріальних цінностей. У випадку незабезпечення з вини працівника збереженості ввірених йому матеріальних цінностей визначення розміру шкоди, заподіяної підприємству, і її відшкодування провадяться відповідно до чинного законодавства (п. 3 Договору).

Підстави, межі та порядок покладення на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, врегульовані нормами Глави 9 Кодексу законів про працю України (далі в тексті КзпП України).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

У позовній заяві позивач посилається на п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України як правову підставу для покладення матеріальної відповідальності на відповідача ОСОБА_2 у повному розмірі заподіяної шкоди. Відповідно до норм вказаного пункту ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівник несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з його вини підприємству, у випадку, коли між ним та підприємством укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Статтею 138 КЗпП України визначено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Тобто, позивач РЕУ № 3, під час судового розгляду повинен був довести такі обставини: що підприємству була завдана пряма дійсна матеріальна шкода, розмір якої відповідає заявленій сумі 5 385,51 грн.; що ця шкода була завдана винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника ОСОБА_2, внаслідок порушення покладених на нього трудових обов'язків.

Позивач обґрунтовує розмір своїх позовних вимог до відповідача посиланням на Розрахунок № 1 від 18.12.2014 вартості бікроеласту з урахуванням індексів інфляції ціни за період з вересня 2013 року по листопад 2014 року для визначення вартості заподіяної шкоди, проведений комісією, створеною за наказом директора РЕУ № 3 від 17.12.2014 № 89. У цьому Розрахунку, згідно з його текстом, проведений розрахунок вартості бікроеласту з урахуванням індексів інфляції зростання цін за період з вересня 2013 року по листопад 2014 року для визначення вартості заподіяної шкоди КП «Уманське РЕУ № 3» при зайвому списанні бікроеласту у серпні місяці 2013 року. Для розрахунку взята сума 4 393,80 грн., яка з урахуванням індексів інфляції за вказаний період збільшилася до 5 385,51 грн. Представник позивача в судовому засіданні не зміг пояснити, на якій підставі для розрахунку заподіяної шкоди була взята сума в 4 393,80 грн.; вартість якої кількості бікроеласту і на яку дату була використана комісією в Розрахунку № 1. Позивач самостійно, а також за клопотанням відповідача, не надав суду документів з даними бухгалтерського обліку й інших документів про наявність і розмір прямої дійсної шкоди, довідок про вартість майна, матеріали інвентаризації, про проведення якої вказано у Вимозі щодо усунення порушень фінансової дисципліни від 08.12.2014 № 02-20/2558 (а.с. 59 абз. 1), і ОСОБА_6 ревізії фінансово-господарської діяльностіКП «Уманського РЕУ № 3» за період з 01.03.2010 по 31.08.2014 від 02.12.2014 № 02-20/226, складений Уманською об'єднаною Державною фінансовою інспекцією ДФІ в Черкаській області. Отже, на підставі наведеного вище суд дійшов висновку, що позивач не довів, що заявлена ним сума шкоди в сумі 5 385,51 грн. була розрахована ним відповідно до вимог статті 135-3 КЗпП України, якою передбачено, що розмір заподіяної підприємству шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами; а у разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди.

У витязі з матеріального звіту за серпень місяць 2013 року по складу № 8 ОСОБА_2 від 27.08.2013 по рахунку 201 вказано, що був залишок бікроеласту (10 м) 20 штук на суму 4 068,34 грн. і було витрачено 20 на суму 4068,34 грн., і залишок цього матеріалу на кінець місяця відсутній (а.с.7-8).

Відповідно до інвентаризаційного опису (акт передачі) № 1 від 19.03.2014 про передачу ОСОБА_6 товаро-матеріальних цінностей, малоцінних необоротних матеріальних активів, інших основних засобів під час зміни матеріально відповідальної особи, відповідач до початку проведення інвентаризації всі видаткові та прибуткові документи на товаро-матеріальні цінності здав до бухгалтерії РЕУ № 3 і всі товаро-матеріальні цінності, що надійшли під його відповідальність оприбутковані, і ті, що вибули, списані. Проведеною інвентаризацією будь-яких порушень ним зберігання, відпуск товаро-матеріальних цінностей не встановлено (а.с. 26-35).

У копії накладної № 113 від 28.08.2013 (а.с. 10) зазначено про видачу зі складу майстру РЕУ № 3 ОСОБА_4 бікроеласту в кількості 20, одиниці вимірювання « м2». В наряді-завданні № 1 від 01.08.2013 на ремонт рулонної покрівлі в 1 шар по вул. Більшовицькій, 5-Б, вказаний обсяг робіт 100 м2*2,2 (тобто 220 м2), а на звороті в розділі використані матеріали зазначено про використання бікроеласту: одиниці виміру «м2/рул» і фактично використано «20 м2», на суму 4068,34 грн.

Оцінюючи в сукупності відомості, що містяться у вказаних вище документах матеріальному звіті за серпень місяць 2013 року, накладній № 113 від 28.08.2013, наряді-завданні № 1 від 01.08.2013, а також враховуючи показання свідків ОСОБА_8 (економіст бухгалтерського обліку РЕУ № 3), ОСОБА_9 (у 2013 році була на посаді головного бухгалтера РЕУ № 3), суд дійшов висновку, що в документах, складених про використання бікроеласту в серпіні 2013 року була допущена описка щодо одиниць виміру цього матеріалу і фактично в серпні 2013 року інженером по постачанню ОСОБА_2 відпущено 20 рулонів бікроеласту майстру ОСОБА_4 на загальну суму 4068,34 грн. і цей матеріал було використано на покрівлю даху площею 253 м.кв. на будинку № 5-Б по вул. Більшовицькій в м. Умань, а саме: 20 рулонів бікроеласту на загальну суму 4068,34 грн. Тому відсутні підстави вважати, що відповідач ОСОБА_2 допустив нестачу 18 рулонів бікроеласту та заподіяв матеріальної шкоди РЕУ № 3.

Позивач не виконав ухвалу суду, постановлену за клопотанням представника позивача і занесену до журналу судового засідання за 08.04.2015 о 09-15 год., про надання в судове засідання для дослідження посадової інструкції інженера з постачання ОСОБА_2 У зв'язку з цим суд вважає, що позивач не довів під час судового розгляду зазначену в позовній заяві обставину, що недостача виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем ОСОБА_2 своїх посадових обов'язків та недбалого, неуважного ставлення при списанні товарно-матеріальних цінностей у матеріальному звіті за серпень місяць 2013 року.

Показання свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_4, допитаних в судовому засіданні, не містять фактичних даних, на підставі яких можливо встановити наявність чи відсутність обставини справи, на які посилаються сторони, тому суд не бере їх до уваги при вирішенні справи.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Також статті 15, 16 ЦК України містять норми про те, що особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. При цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, на підставі встановлених в судовому засіданні фактичних обставин справи, керуючись наведеними нормами законів, суд дійшов висновку, що позивач під час судового розгляду справи не доказав наявність фактичних підстав та умов для покладення матеріальної відповідальності на відповідача ОСОБА_2, що передбачені ст. 130 КЗпП України, надані позивачем документи не підтверджують завдання РЕУ № 3 матеріальної шкоди внаслідок недостачі, що виникла з вини ОСОБА_2 За таких умов позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача відшкодування матеріальної шкоди в сумі 5 385,51 грн. задоволенню не підлягають повністю

Керуючись ст. 3, 10, 11, 15, 57-61, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Комунального підприємства «Уманське ремонтно-експлуатаційне управління № 3» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків, а саме: про стягнення з колишнього інженера по постачанню ОСОБА_2 на користь КП «Уманське РЕУ № 3» відшкодування матеріальної шкоди в сумі 5 385,51 грн., відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана сторонами по справі протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Уманський міськрайонний суд Черкаської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. С. Кімстачов