АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1253/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Грох Л.М., Костенка А.М.,

при секретарі Гриньовій А.М.,

з участю позивача та його представника - адвоката Кулабіної М.Ю.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 травня 2015 року,-

встановила:

В листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, з урахуванням остаточних позовних вимог просив визнати за ним право власності на ? частину домоволодіння та земельної ділянки, розташованих по АДРЕСА_1, виділити в натурі йому холодильник „Самсунг" вартістю 5000 грн. та компенсувати вартість іншого рухомого майна в розмірі 2 500 грн. Також стягнути з відповідача судові витрати в справі.

На обґрунтування вимог позивач вказав, що під час перебування з відповідачем у зареєстрованому шлюбі вони набули спірне майно, яке відповідач в добровільному порядку поділити не бажає.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 травня 2015 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину домоволодіння по АДРЕСА_1. Виділено ОСОБА_3 у власність пральну машину „Бош" вартістю 1200 грн., меблевий гарнітур для кімнати вартістю 800 грн., м'який меблевий гарнітур для кімнати вартістю 400 грн., а всього майна на суму 2400 грн. ОСОБА_2 виділено меблевий гарнітур для кімнати вартістю 400 грн., холодильник „Самсунг" вартістю 2500 грн., меблевий гарнітур для кухні - 150 грн., м'який меблевий куток для кухні вартістю 250 грн., а всього на суму 3300 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 121,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить змінити рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про визнання за ним права власності на ? частину земельної ділянки, в решті рішення суду залишити без змін.

На обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що суд порушив норми матеріального права, оскільки не врахував, що спірна земельна ділянка має статус спільного майна подружжя, незважаючи на її приватизацію відповідачем, і з урахуванням норм ЦК України та ЗК України підлягає розподілу між ним та ОСОБА_2 в рівних частках, по ? кожному.

В суді ОСОБА_3 та його представник підтримали доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_2 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечила та підтримала рішення суду першої інстанції.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Суд допустив порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо правового статусу земельної ділянки, тому рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Судом встановлено, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі з 30.06.1991 року сторони придбали домоволодіння по АДРЕСА_1, яке зареєстровано на ОСОБА_2 та на момент придбання за договором купівлі-продажу від 28.05.2008 року знаходилося на земельній ділянці, яка перебувала у попереднього власника на праві користування.

Крім того протягом 2008-2009 років сторони за спільні кошти придбали рухоме майно, меблі, побутову техніку, яке було розподілено між сторонами за рішенням суду.

Частково задовольняючи позов суд прийшов до правильного висновку про те, що оскільки будинковолодіння та рухоме майно було придбано сторонами спільно під час перебування у зареєстрованому шлюбі, тому воно є об'єктом права спільного сумісного майна подружжя і належить обом сторонам в рівних частках, по ? частці кожному.

Однак при вирішенні питання щодо земельної ділянки суд допустив помилку.

Відмовляючи в задоволенні позову в цій частині суд керувався п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України в діючій редакції, відповідно до якої особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

В даному випадку спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України та ЗК України в редакції, яка діяла на час їх виникнення.

Відповідно до ст. 377 ЦК України в редакції, яка діяла з 12.04.2008 року, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право владності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Статтею 120 ЗК України в редакції від 28.12.2007 року встановлені аналогічні правила. Крім того, частиною 4 вказаної норми встановлено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 отримала у власність шляхом безоплатної передачі (приватизації) земельну ділянку площею 0,25 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Підставою виникнення права власності є Державний акт на право власності на земельну ділянку від 30.04.2009 року, виданий відповідно до рішення Шумовецької сільської ради №3 від 26.03.2009 року.

Таким чином відповідач отримала у власність вказану земельну ділянку, на якій розташовано спірне будинковолодіння саме у зв'язку з його придбанням в травні місяці 2008 року на підставі вищевказаних норм Закону.

При цьому слід зауважити, що відмовивши ОСОБА_3 у визнанні права на частину вказаної земельної ділянки суд тим самим фактично унеможливив здійснення ним права користування ? частиною будинковолодіння по АДРЕСА_1, яке розташоване на цій землі, і на частину якого суд визнав право власності за позивачем в оспорюваному рішенні.

Необхідно також зазначити, що ст. 57 СК України в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин взагалі не містила в собі положення щодо визнання особистою приватною власністю дружини, чоловіка земельної ділянки, яка була набута ним, нею внаслідок приватизації.

Таким чином, враховуючи, що порушення судом норм матеріального права призвело до неправильного вирішення справи в частині позовних вимог щодо визнання права власності на частину спірної земельної ділянки, рішення суду підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 травня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову про визнання права власності на частину земельної ділянки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину земельної ділянки загальною площею 0,25 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

_________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Логінова С.М. Доповідач - Гринчук Р.С.

Категорія № 48