АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 674/241/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1067/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Талалай О.І.

суддів: Пєнти І.В., Корніюк А.П.

з участю: секретаря Сацюк Г.О.,

сторін і представника ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дунаєвецького районного суду від 28 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки і піклування Дунаєвецької міської ради, служба у справах дітей Дунаєвецької районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки і піклування Дунаєвецької міської ради, служба у справах дітей Дунаєвецької районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначив, що від шлюбу з ОСОБА_2 мають двоє синів ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу син ОСОБА_5 залишився проживати з матірю по вул. Пролетарська, 9 у м. Дунаївці. Старший син навчається у м. Камянці-Подільському. Він зареєстрований і проживає у своїх батьків по вул. Фрунзе, 39 у м. Дунаївці. У квітні 2014 року за згодою сина ОСОБА_5 забрав його проживати у будинок батьків. Має намір зареєструвати його за новою адресою і визначити у судовому порядку місце проживання сина з ним. У будинку створені належні умови для виховання і проживання дитини. Він позитивно характеризується, отримує пенсію, має заощадження і спроможний утримувати синів.

ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом, мотивуючи його тим, що у червні 2014 року ОСОБА_1 без її згоди забрав сина ОСОБА_5 до себе за місцем проживання у батьків. Перешкоджає їй бачитися і спілкуватися з сином, налаштовує дитину проти неї. У будинку, де вона проживає, створені належні умови для проживання дитини. Вона має постійне місце роботи і заробіток, спроможна утримувати і виховувати синів. Проживання з батьком, який має іншу сімю, негативно впливає на меншого сина, оскільки знизилася успішність у школі, виявлено його низьку самооцінку, він став вразливим, болісно сприймає критичні зауваження, завжди зважає на думку інших. Проживання з нею і старшим братом відповідає інтересам дитини. Син підлягає відібранню у батька.

Рішенням Дунаєвецького районного суду від 28 квітня 2015 року у позові ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 з матірю ОСОБА_2, яка проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 та відібрано сина ОСОБА_4 у батька ОСОБА_1

ОСОБА_1, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову і відмову у зустрічному позові. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права. У порушення вимог ч. 3 ст. 123 ЦПК України ухвала про обєднання позовів постановлена суддею одноособово, а не в судовому засіданні. Вимоги про відібрання дитини подані ОСОБА_2 і прийняті судом після початку розгляду справи по суті, що є порушенням ч. 2 ст. 31 ЦПК України і принципу змагальності сторін. Судом не взято до уваги того, що син з квітня 2014 року перебуває на його утриманні та вихованні і виявив бажання проживати з ним. Насильне повернення до матері завдасть йому тяжку моральну травму. Мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Судом не враховано особисту прихильність сина до нього. Вимоги про відібрання дитини задоволені без посилання на будь-яку норму права і надання доказів на підтвердження цих вимог. До ухвалення незаконного рішення призвела також відсутність письмового висновку органу опіки та піклування щодо розвязання спору.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу підтримали. ОСОБА_2 визнала її не обґрунтованою у повному обсязі. Інші особи, які беруть участь у справі не зявилися, про розгляд справи належним чином повідомлені.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двоє синів ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2. Після припинення подружніх відносин ОСОБА_1 перейшов проживати у будинок своїх батьків по вул. Фрунзе, 39 у м. Дунаївці. Діти залишилися проживати з матірю по вул. Пролетарська, 9 у м. Дунаївці. Весною 2014 року без згоди ОСОБА_2 батько забрав сина ОСОБА_5 за його згодою за місцем свого проживання, де дитина проживає по теперішній час. ОСОБА_1 має намір у встановленому порядку зареєструвати місце проживання малолітньої дитини по вул. Фрунзе, 39 у м. Дунаївці, проти чого заперечує мати. ОСОБА_2 постійно спілкувалася із сином, відвідувала шкільні збори, цікавилася його навчанням. Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов обома батьками створено умови для повноцінного розвитку і проживання дитини. Сторони позитивно характеризуються. Не встановлено переваг одного з батьків перед іншим щодо матеріально-побутових умов проживання, матеріального стану, їх ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків.

Наведене підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1 та задовольняючи зустрічний позов, суд виходив з того, що проживання з матірю і старшим братом відповідає інтересам малолітнього ОСОБА_4 Дитина не повинна бути розлучена зі своєю матірю. Позивачем за первісним позовом не доведено наявність переваг, які б давали підстави для визначення місця проживання сина з ним і розлучення його з матірю і братом.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи і відповідають вимогам закону.

Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

На підставі ч. 1 і ч. 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Частинами 1 і 3 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Безпідставними є посилання апелянта на те, що судом не взято до уваги особисту прихильність сина до батька і бажання проживати з ним.

Як вбачається із змісту рішення зазначені обставини враховані, але, на думку суду, позиція дитини щодо проживання з батьком, висловлена у суді, сформована під впливом спільного проживання з ним. За результатами дослідження, проведеного 13 березня 2015 року практичним психологом ОСОБА_6, (а.с. 52,53) і з її пояснень у суді першої інстанції слідує, що ОСОБА_4 бачить себе у сімї, разом з батьками і братом. «Тривога у відносинах з батьками» - «норма». Така дитина завжди може розраховувати на підтримку з боку батьків, які адекватно оцінюють її, демонструють безумовне прийняття її особистості.

Доводи апеляційної скарги про задоволення вимог про відібрання дитини без посилання на будь-яку норму права і надання доказів на підтвердження цих вимог не заслуговують на увагу.

При ухваленні рішення суд першої інстанції керувався ст. 162 СК України. Під час розгляду справи ОСОБА_1 не заперечував того, що після припинення подружніх відносин діти залишилися проживати з матірю, а весною 2014 року він без згоди ОСОБА_2 забрав сина ОСОБА_5 за місцем свого проживання.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом не допущено.

Письмовий висновок органу опіки та піклування Дунаєвецької міської ради від 25 червня 2015 року щодо розвязання спору наданий на звернення апеляційного суду.

Відповідно до цього висновку орган опіки та піклування, враховуючи думку дитини, вважає за доцільне до встановлення контакту з матірю визначити тимчасове місце проживання малолітнього ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1

Згідно з ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком і не бере його до уваги. Висновок є недостатньо обґрунтованим, оскільки вирішується спір не щодо тимчасового місця проживання дитини. У звязку із встановленими по справі обставинами і вищенаведеними доводами висновок органу опіки та піклування суперечить інтересам дитини.

Інші доводи апеляційної скарги на законність рішення суду не впливають і його висновок не спростовують.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав у межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дунаєвецького районного суду від 28 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: (підпис) Судді: (підписи)

Вірно:

Головуючий:

____________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції: ОСОБА_7 Провадження: № 22-ц/792/1067/15

Доповідач: Талалай О.І. Категорія: 48