Справа № 713/1013/15-ц
Провадження №2/713/397/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2015 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Кибич І.А.

з участю секретаря Мірчева О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вижниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1, звернулась в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом до відповідача ОСОБА_2 сільської ради, Вижницького району Чернівецької області.

Посилається на те, що 15.10.2014 року померла ОСОБА_3. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки, площею 0,3377 га у межах згідно з планом, яка розташована на території с.Мигове, ОСОБА_2 сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських споруд 0,2543 га; для ведення особистого селянського господарства 0,0834 га, та належала померлій ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на землю Серії ІІІ-ЧВ №002353, виданого 30.08.2002 року на підставі рішення ОСОБА_2 сільської ради Народних депутатів №6 від 16.06.2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №51, нормативна грошова оцінка якої становить 55888,93 грн.

За життя, ОСОБА_3 склала заповіт, який не був змінений чи скасований на момент її смерті, посвідчений секретарем Мигівської сільської ради 02.08.2010 року та зареєстрований у реєстрі №98, згідно якого все своє майно буде належати їй на день смерті та яке буде за законом мати право заповіла їй ОСОБА_1 Спадкоємців за законом та осіб, які б мали право на обовязкову частку у спадковому майні немає.

Вона, як спадкоємець за заповітом, своєчасно прийняла спадщину, фактично вступила в управління спадковим майном, оскільки постійно проживала разом з ОСОБА_3 та звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з тим, що не були надані належним чином оформлені документи (в тому числі витяг з державного земельного кадастру) на дане майно, а вчинення нотаріальної дії без витягу з Державного земельного кадастру та без зазначення кадастрового номера в свідоцтві про право на спадщину, суперечить чинному законодавству.

Просить визнати за нею, право власності на спадкове майно ОСОБА_3, померлої 15 жовтня 2014 року, а саме: на земельну ділянку площею 0,3377 га у межах згідно з планом, яка розташована на території с.Мигове, ОСОБА_2 сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських споруд 0,2543 га; для ведення особистого селянського господарства 0,0834 га, яка належала померлій ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на землю Серії ІІІ-ЧВ №002353, виданого 30.08.2002 року на підставі рішення ОСОБА_2 сільської ради Народних депутатів №6 від 16.06.2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №51.

В судове засідання позивачка не зявилася, належним чином повідомлена про час а місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника позивачки ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивачки та представника позивачки, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

В судове засідання представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради не зявився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника відповідача ОСОБА_2 сільської ради, Вижницького району Чернівецької області надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають в повному обємі, заперечень проти задоволення позову не мають та просять справу розглядати без їх участі.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обємі.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

ОСОБА_5 ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 15 жовтня 2014 року померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-МИ №136403, виданим 16.10.2014 року виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №37.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки, площею 0,3377 га у межах згідно з планом, яка розташована на території с.Мигове, ОСОБА_2 сільської ради, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та господарських споруд 0,2543 га; для ведення особистого селянського господарства 0,0834 га.

З копії державного акту на право власності на землю Серія ІІІ-ЧВ №002353, виданого 30.08.2002 року на підставі рішення ОСОБА_2 сільської ради Народних депутатів №6 від 16.06.2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №51 вбачається, що власником земельної ділянки, площею 0,3377 га у межах згідно з планом, яка розташована на території с.Мигове, ОСОБА_2 сільської ради, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та господарських споруд 0,2543 га; для ведення особистого селянського господарства 0,0834 га є ОСОБА_3

ОСОБА_5 з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки №34-28-0.2-1799/2-15 від 26.05.2015 року вбачається, що вартість земельної ділянки згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ІІІ-ЧВ №002353, площею 2543 кв.м, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в с.Мигове, Вижницького району Чернівецької області, яка належить померлій ОСОБА_3 становить 55888,93 грн.

За життя, 02.08.2010 року ОСОБА_3 склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла позивачці ОСОБА_1, що підтверджується копією заповіту від 02 серпня 2010 року, посвідченого секретарем Мигівської сільської ради ОСОБА_6 та зареєстрований у реєстрі за №98.

Судом також встановлено, що крім позивачки ОСОБА_1 спадкоємців за законом чи за заповітом немає. Інших спадкоємців, та осіб які мають право на обовязкову частку у спадковому майні немає, що підтверджується копією спадкової справи №288/2014 року та довідкою ОСОБА_2 сільської ради №887 від 04.12.2014 року.

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, але в звязку з відсутністю належним чином оформлених документів (в тому числі витяг з Державного земельного кадастру), що посвідчують право власності ОСОБА_3 на дане майно, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що підтверджується копією постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії №373/02-31 від 21.04.2015 року.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за заповітом відповідно до ст. 1217 ЦК України.

У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України (в редакції Закону від 25.10.2001 року) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

ОСОБА_5 ч.1 ст.126 Земельного кодексу України (в редакції Закону від 25.10.2001 року) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Виникнення права власності на земельну ділянку безпосередньо пов'язане з державною реєстрацією цього права, яка здійснюється шляхом внесення відповідного запису до Книги записів реєстрації державних актів на право власності па землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Відповідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» згідно до ст.1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на ОСОБА_3 було видано державний акт на її ім'я без зазначення кадастрового номера земельної ділянки, право на земельну ділянку в порядку спадкування переходить до спадкоємця за заповітом, тобто ОСОБА_1, яка прийняла спадщину, оскільки вчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Як вбачається з державного акту серія Серія ІІІ-ЧВ №002353 від 30.08.2002 року, кадастровий номер земельної ділянки не зазначений.

ОСОБА_5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01.01.2013 року) права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст.16 вказаного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

ОСОБА_5 вимог ст.19 ч.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до вимог Інструкції «Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею у тому числі на умовах оренди», яка затверджена наказом Державного Комітету України по земельним ресурсам 04.05.99 №43, присвоєння кадастрового номера земельній ділянці при видачі Державного акта про право приватної власності на землю, на той час нічим не було передбачено.

Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що державний акт про право приватної власності на землю, який був виданий 30.08.2002 року є дійсним на сьогоднішній день, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обємі.

При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Керуючись ст.ст.16, 392, 1216, 1225, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст.125, 126 ЗК України, ст.ст.10, 60, 212-215, ЦПК України, Суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ІПН НОМЕР_1), право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_3, померлої 15 жовтня 2014 року, а саме, на земельну ділянку площею 0,3377 га у межах згідно з планом, яка розташована на території с.Мигове, ОСОБА_2 сільської ради, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та господарських споруд 0,2543 га; для ведення особистого селянського господарства 0,0834 га, що належала померлій ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ЧВ №002353, виданого 30.08.2002 року на підставі рішення ОСОБА_2 сільської ради Народних депутатів №6 від 16.06.2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №51.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд Чернівецької області.

Суддя: І. А. Кибич