Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 43 Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Шевчук А.М.,

суддів: Заполовського В.Й., Забродського М.І.,

з участю секретаря судового засідання: Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом Житомирської міської ради до ОСОБА_1, третя особа - Комунальне підприємство «ВЖРЕП №5» Житомирської міської ради, про виселення без надання іншого житлового приміщення та за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради і Комунального підприємства «ВЖРЕП №5» Житомирської міської ради про визнання права користування квартирою та зобов'язання укласти договір найму

за апеляційною скаргою Житомирської міської ради

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 квітня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Житомирська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 Просила виселити відповідача з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення з підстав, передбачених ст.97 ЖК УРСР. В обґрунтування позову посилалася на те, що ОСОБА_1, працюючи трактористом Комунального підприємства «ВЖРЕП №5» Житомирської міської ради, на підставі листа міськвиконкому від 01 грудня 2004 року вселився у вказане вище житло тимчасово. Трудові відносини припинені 10 липня 2008 року, однак, відповідач продовжує проживати у спірній квартирі.

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Житомирської міської ради та КП «ВЖРЕП №5». Просив визнати за ним право користування квартирою АДРЕСА_1 та зобов'язати КП «ВЖРЕП №5» укласти з ним договір найму вказаної квартири. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що перебуває в черзі на отримання житла, іншим житлом не забезпечений, оплачує житлово-комунальні послуги та підтримує квартиру у належному стані. На даний час працює в КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради. Однак, КП «ВЖРЕП №5» відмовляється укласти з ним договір житлового найму вказаної квартири, чим порушує його житлові права.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 25 грудня 2014 року цивільні справи за вказаними позовами об'єднано в одне провадження (а.с.155).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06 квітня 2015 року Житомирській міській раді відмовлено у задоволенні її позову до ОСОБА_1 про його виселення із спірної квартири без надання іншого житлового приміщення. Позов ОСОБА_1 до Житомирської міської ради та КП «ВЖРЕП №5» задоволено у повному обсязі. Визнано за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_1 на умовах договору найму житлового приміщення та зобов'язано КП «ВЖРЕП №5» укласти з ОСОБА_1 договір найму вказаної квартири.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Житомирська міська рада подала апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким її позов задовольнити, а в позові ОСОБА_1 відмовити. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що судом не взято до уваги доводів ради щодо самовільного проживання відповідача без будь-яких дозвільних документів у квартирі комунальної власності міста. Згідно ст.97 ЖК УРСР у разі відмови звільнити займане приміщення після припинення договору піднайму, піднаймач і члени його сім'ї підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. Ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. ОСОБА_1 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2, однак, суд не дослідив, які права має відповідач на вказану квартиру або інше житло в м. Житомирі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 до Житомирської міської ради та КП «ВЖРЕП №5», суд першої інстанції, у тому числі, керуючись ч.4 ст.284 ЦК України та ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», виходив із того, що договір піднайму житлового приміщення вважається поновленим, ОСОБА_1 не забезпечений належним житловим приміщенням, понад десять років проживає у спірній квартирі та оплачує комунальні послуги, а тому прийшов до висновку, що позивач набув права користування спірним житловим приміщенням на умовах договору найму та зобов'язав житлову організацію укласти з ним договір найму спірної квартири.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з наступних мотивів.

Житлові правовідносини щодо забезпечення прав громадян на житло, належне використання і схоронність житлового фонду встановлені Житловим кодексом Української РСР (далі - ЖК УРСР).

Відповідно до ч.1 ст.5 ЖК УРСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, держаних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Згідно ст.51 ЖК УРСР жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті, з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Згідно ч.ч.1,2 ст.61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією ( а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Як вбачається з матеріалів справи, виконком Житомирської міської ради листом від 01 грудня 2004 року №18/0674 надав дозвіл на тимчасове проживання, як виняток, у квартирі АДРЕСА_1, до отримання постійного житла, трактористу КВЖРЕП №5 ОСОБА_1, без реєстрації, при умові своєчасної оплати комунальних платежів та квартирної плати (а.с.7,11).

Факт проживання ОСОБА_1 без реєстрації у спірному житлі підтверджується актами КП «ВЖРЕП №5» від 27 березня 2013 року та від 26 квітня 2013 року (а.с.5,6).

ОСОБА_1 працював в КП «ВЖРЕП №5» з 02 листопада 2004 року по 10 липня 2008 року (а.с.8,9). Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 з 10 січня 2012 року прийнятий слюсарем у КП «Житомиртеплокомуненерго» (а.с.35).

Між ОСОБА_1 та КВЖРЕП -5 укладався 28 квітня 2009 року договір піднайму квартири АДРЕСА_1 строком на один рік. (а.с.10).

Відповідно до рішення виконкому Житомирської міської ради від 05 лютого 2014 року №42 ОСОБА_1 взятий на квартирний облік у загальну чергу за місцем проживання для одержання житла (а.с.111-112).

Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що у встановленому законом порядку виконком Житомирської міської ради рішення про надання спірного житла позивачу не приймав, тобто питання не розглядалося на засіданні житлової комісії та не приймалося виконкомом міської ради з цього приводу відповідного рішення.

Також, із матеріалів справи вбачається, що ордер на це жиле приміщення, відповідно до ст.58 ЖК УРСР, виконком позивачу не видавав.

Таким чином, ОСОБА_1 вселився у спірне житло в обхід встановленого законом порядку по листу, а тому його вимоги щодо визнання права користування спірним житлом у судовому порядку є безпідставними.

Крім того, у відповідності до ст.43 ЖК УРСР, громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Хоча ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у загальній черзі, але він у цій черзі далеко не перший, а тому оскаржуваним рішенням суду, яким за ОСОБА_1 визнано право на користування спірним житлом та зобов'язано КП «ВЖРЕП №5» укласти договір найму, фактично порушена черговість надання житла, а відтак конституційні та житлові права всіх тих громадян, які стали на квартирний облік до лютого місяця 2014 року.

Таким чином, ОСОБА_1 вселився у спірну квартиру тимчасово, до отримання житла, за відсутності обговорення питання громадською комісією з житлових питань та відповідного рішення органу місцевого самоврядування, без ордеру та укладення договору найму, тобто без дотримання встановленого діючим законодавством Порядку.

Тривале користування спірним житлом (більше 10 років), робота ОСОБА_1 у комунальних підприємствах міста (а.с.34-35), проведення належної оплати за комунальні послуги, здійснення ремонтних робіт щодо встановлення пластикових вікон (а.с.114-116), встановлення газового лічильника (а.с.113), укладення договорів на користування електричною енергією та надання послуг з газопостачання (а.с.115-122) не можуть бути правовою підставою для визнання за позивачем права на користування спірним житлом, оскільки квартира не має статусу службової та була зайнята в обхід встановленого законом порядку.

Окрім того, спірне житлове приміщення надавалося ОСОБА_1 тимчасово, а не у порядку поліпшення житлових умов із підстав, передбачених ст.34 ЖК УРСР, тому у нього й не виникло права на це житло у такому порядку.

З урахуванням встановлених обставин, вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання КП «ВЖРЕП №5» укласти договір найму житла є також безпідставними, оскільки такий договір укладається на підставі ордеру, а оскільки не був дотриманий порядок надання житла в порядку черговості, квартира у цьому порядку не надавалася, то й відсутні підстави для укладення договору найму на це житло.

Доказів на спростування вище вказаних обставин у матеріалах справи немає.

На спірні правовідносини не поширюється дія ч.4 ст.284 ЦК України, яка регулює право на медичну допомогу та п.2 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», оскільки дія цього закону поширюється на нежитлові приміщення (ст.ст. 1,4 цього Закону).

Суд першої інстанції, у порушення ст.ст.213,214 ЦПК України, на зазначені обставини та положення закону увагу не звернув; не врахував, що жодної правової підстави для визнання за ОСОБА_1 права на житло та зобов'язання КП «ВЖРЕП №5» укласти договір найму не було.

Оскільки судом першої інстанції застосовано закон, який не поширюється на спірні правовідносини, та не застосовано закон, який підлягав застосуванню, висновки суду не відповідають обставинам справи, то рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_1, відповідно до ст.309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні його позову.

Стосовно позову Житомирської міської ради про виселення ОСОБА_1 без надання іншого житлового приміщення з підстав, передбачених ст.97 ЖК УРСР, то, виходячи зі змісту ст.91 ЖК України, договір піднайму укладається із наймачем.

Однак, у матеріалах справи відсутні докази того, що КП «ВЖРЕП №5» наділений правами наймача. Відповідно й відсутня згода наймодавця на укладення договору піднайму від 28 квітня 2009 року. Не йдеться і про припинення договору найму жилого приміщення.

За таких обставин, безпідставно застосовувати до спірних правовідносин приписи ст.97 ЖК УРСР, які дозволяють виселяти без надання іншого житлового приміщення піднаймача, оскільки ОСОБА_1, в установленому законом порядку, статусу піднаймача не набув.

ОСОБА_1 не самоправно зайняв спірну квартиру. Проживає у ній з дозволу виконкому відповідної ради.

Окрім того, вселений у спірну квартиру до отримання постійного житла. У матеріалах справи відсутні докази того, що постійне житло у встановленому законом порядку ОСОБА_1 отримав.

Як пояснив у судовому засіданні ОСОБА_1, він був вимушений зареєструватися у родичів, щоб стати на чергу для отримання житла. Обставина не спростована. Власного житла на території міста Житомира він не має (а.с.109).

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги Житомирської міської ради про виселення ОСОБА_1 із спірної квартири без надання іншого житла є передчасними, а тому позов органу місцевого самоврядування не може бути задоволено. Рішення суду першої інстанції в частині позову Житомирської міської ради залишається без змін.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Житомирської міської ради задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 квітня 2015 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Житомирської міської ради та Комунального підприємства «ВЖРЕП №5» Житомирської міської ради про визнання права користування квартирою та зобов'язання укласти договір найму.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: