У х в а л а

25 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Писаної Т.О., Ступак О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войнарської Ірини Анатоліївни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ганчук Юлії Ярославівни, ОСОБА_9, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Немм Олена Володимирівна, про визнання недійсними правочинів,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом та, уточнивши вимоги, просила визнати недійсною довіреність № 3815 на розпорядження належною їй на праві власності 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1, видану нею 04 вересня 2009 року на ім'я ОСОБА_9 та посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ганчук Ю.Я.; визнати недійсними: договір купівлі-продажу 1/2 частини вказаної квартири, укладений 04 вересня 2009 року між ОСОБА_9, ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_9 на підставі вищевказаної довіреності, та ОСОБА_5 і посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською І.А., та договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири, укладений 02 листопада 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона не уповноважувала ОСОБА_9 управляти і розпоряджатися належною їй на праві власності 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1 та довіреність від 04 вересня 2009 року в приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ганчук Ю.Я. не підписувала. Під час укладення спірних договорів купівлі-продажу належної їй на праві власності 1/2 частини квартири присутньою не була та згоди на її відчуження не надавала, та не була обізнана по відчуженню належної їй 1/2 частини квартири, у зв'язку з чим просила позов задовольнити.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 квітня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано недійсною довіреність, видану від імені ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_9, на розпорядження (продати, обміняти, здати в оренду, передати в іпотеку в забезпечення будь-чиїх інтересів за ціну та на умовах на її розсуд), належною їй на праві власності частиною квартири АДРЕСА_1, посвідчену 04 вересня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ганчук Ю.Я. за реєстровим № 3815.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 04 вересня 2009 року між ОСОБА_9, ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_9, та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською І.А. за реєстровим № 3356, в частині продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 02 листопада 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В. за реєстровим № 6647, в частині продажу належної ОСОБА_3 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судового збору.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2014 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 квітня 2014 року в частині визнання недійсним оскаржуваного договору купівлі-продажу 1/2 частини квартири від 02 листопада 2011 року скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові.

Скасовано рішення суду в частині солідарного стягнення судових витрат та ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судового збору в розмірі 200 грн.

Виключено з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на норми ст. ст. 231, 234 ЦК України щодо підстав визнання недійсності правочину, залишено посилання на ч. 5 ст. 203 ЦК України.

Закрито провадження в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, у зв'язку з відмовою позивача від вказаних позовних вимог в суді першої інстанції.

У решті рішення суду залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2014 року, ОСОБА_3 подала касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2014 року відмолено у відкритті касаційного провадження в справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішенням апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2014 року.

10 березня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

На підтвердження підстав неоднакового застосування судами норм матеріального права, а саме: ст. ст. 203, 231, 234, 388 ЦК України заявники послались та додали копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 березня 2012 року та від 20 червня 2012 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 6 постанови від 30 вересня 2011 року № 11 «Про практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України», заява про перегляд судових рішень у цивільних справах із підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК, може бути подана за сукупності таких умов: судом (судами) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права; справи стосуються спорів, які виникли з подібних правовідносин; має місце ухвалення різних за змістом судових рішень судом (судами) касаційної інстанції.

Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 березня 2012 року та від 20 червня 2012 року, на які заявник посилається як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, та ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2014 року, про перегляд якої заявник ставить питання, постановлені за результатами розгляду однієї і тієї ж справи в суді касаційної інстанції, тому ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 березня 2012 року та від 20 червня 2012 року не можуть бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

За таких обставин у допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войнарської Ірини Анатоліївни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ганчук Юлії Ярославівни, ОСОБА_9, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Немм Олена Володимирівна, про визнання недійсними правочинів, за заявою ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. Гончар

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В. Маляренко

Т.О. Писана

О.В. Ступак