УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 10 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, свої вимоги мотивуючи тим, що 14 березня 2007 року за договором купівлі-продажу донька позивача ОСОБА_5 придбала у ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_1.

Квартира була придбана за 40 000 дол. США, які були еквівалентом 202 тис. грн. ОСОБА_4 надала гроші ОСОБА_5 на придбання квартири на ім'я ОСОБА_4

Позивач самостійно не міг придбати квартиру, оскільки перебував за кордоном. Після придбання квартири ОСОБА_4 надавала дочці ще 20 000 дол. США для її реконструкції під магазин.

Факт передачі 40 000,00 дол. США з відповідною метою підтверджується розпискою від 05 січня 2007 року, факт передачі цих коштів, а також 20 000 дол. США може підтвердити і свідок ОСОБА_9

Позивач був переконаний, що відповідач придбав квартиру на його ім'я відповідно до домовленості, впевненість у цьому давали, крім іншого, кошти, виручені від здачі приміщення в оренду, які регулярно донька передавала позивачу як власнику майна.

У подальшому ОСОБА_4 вирішила відчужити магазин, для чого видала 24 лютого 2014 року довіреність, якою уповноважила доньку діяти від її імені, і лише у зв'язку з цим дізналася, що насправді донька придбала квартиру та оформила всі документи на неї та на реконструйований з квартири магазин не на ім'я позивача, а на своє ім'я.

Відповідач ухиляється від переоформлення майна на ім'я позивача, у зв'язку з чим для захисту свого права позивач вимушений звернутися до суду.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 липня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на нежиле приміщення по АДРЕСА_1

Додатковим рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 липня 2014 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 10 березня 2015 року рішення та додаткове рішення місцевого суду скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Закарпатської області від 10 березня 2015 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Закарпатської області від 10 березня 2015 року, оскільки воно законне та обґрунтоване.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що в справі немає доказів уповноваження в порядку, встановленому законом, ОСОБА_4 своєї доньки ОСОБА_5 на дії в її інтересах та від її імені, на укладання договору купівлі нерухомості на її ім'я, на проведення розрахунків, оформлення відповідних документів, реєстрацію права власності на придбане майно тощо.

Зазначене вище формулювання в розписці, складеній ОСОБА_5, не замінювало належного оформлення повноважень щодо представництва та не давало право діяти від імені позивача.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що на час укладання договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_5 не мала повноважень діяти від імені ОСОБА_4, не представляла її інтереси і не могла укласти договір купівлі-продажу на ім'я ОСОБА_4, а виступаючи стороною договору могла придбати майно і придбала таке на своє ім'я.

Договір купівлі-продажу квартири від 14 березня 2007 року є чинним, доказів оспорювання його дійсності немає, договір є легітимною підставою для набуття ОСОБА_5 права власності на нерухоме майно, яке згодом як законно набуте було реконструйоване і в новій якості було за нею зареєстроване.

Видача в подальшому ОСОБА_4 нотаріально посвідченої 24 лютого 2014 року довіреності на ім'я ОСОБА_5 на право розпорядження начебто належним довірителю нерухомим майном - магазином по АДРЕСА_1 з одного боку, вказує на обізнаність позивача із правилами представництва, з іншого боку, не є законним підтвердженням її права власності на майно.

Журналом судового засідання від 14 липня 2014 року зафіксовано факт визнання відповідачем позову. Тобто, апеляційний суд дійшов висновку, що фактично спору між сторонами, в усякому разі, на час вирішення справи судом, немає, що уможливлює, за відсутності для того інших перешкод, врегулювати свої стосунки щодо права на нерухоме майно та/або щодо розрахунків між собою у зв'язку з придбанням і реконструкцією майна в позасудовому порядку (ст. 319 <nau://ukr/435-15|st319> ч. ч. 1, 2, ст. 346 <nau://ukr/435-15|st346> ч. 1 п.п. 1, 2, ст. 347 ч. ч. 1, 3 ЦК України <nau://ukr/435-15|st347> тощо).

Колегія суддів апеляційного суду дійшла обґрунтованого висновку про те, що вимога позивача про визнання права власності на нерухоме майно не ґрунтується на законі. Позивач не довів наявності передбачених законом підстав для набуття права власності на майно, а визнання такого права за наведених вище обставин за наявності чинного договору, який є підставою для набуття права власності на майно відповідачем, від якого той у встановлений законом спосіб не відмовився, суперечить закону. Вирішення питання про визнання права власності на майно за позивачем без участі кредитора відповідача порушує права банку, який мав підстави для оскарження рішення суду.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 10 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко Є.П. Євграфова І.М. Завгородня