АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8301/2015 Головуючий у І інстанції - Пасинок В.С.
Доповідач - Андрієнко А.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління юстиції у м. Києві про зняття арешту та заборони відчуження майна,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ГУЮ у м. Києві, в якому просила зняти арешт та заборону на відчуження з належного їй на праві власності майна, а саме: з земельної ділянки, площею 0,100 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, з житлового будинку АДРЕСА_1 та з земельної ділянки, площею 0,100 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2.Свої вимоги обґрунтувала тим, що 03 жовтня 2013 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у м. Києві Григорян О.Г. на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Морозова Г.В. № 1636 від 16 серпня 2013 року за її заявою було відкрито виконавче провадження № 39957362 про звернення стягнення на майно боржника -ОСОБА_5, а саме на зазначені вище житловий будинок та дві земельні ділянки. Того ж дня державним виконавцем було накладено арешт на вказане майно та заборону на його відчуження. 17 квітня 2014 року старший державний виконавець Григорян О.Г. за її заявою повернула їй виконавчий напис нотаріуса, а 18 квітня 2014 року приватним нотаріусом КМНО Морозовим Г.В. було здійснено реєстрацію права власності, на даний час вона є єдиним власником вказаного майна. Однак, арешт з вказаного майна та заборона його відчуження старшим державним виконавцем зняті не були. На її лист з проханням зняти арешт з майна та заборону його відчуження управління ДВС ГУЮ у м. Києві відповіло відмовою. Тому, з огляду на положення ч. 1 ст. 317 ЦК України та ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» позивач вважає свої права порушеними та такими, що підлягають захисту в судовому порядку.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю, обґрунтовуючи тим, що суд неповно з'ясував обставини справи, зібраним доказам не дав належної оцінки та допустив порушення норм матеріального і процесуального закону .

Представник апелянта підтримав апеляційну скаргу , просив рішення суду першої інстанції скасувати, задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив.

На підставі ст.. 305 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з'явилися, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 серпня 2013 року ПН КМНО Морозовим Г.В. вчинено виконавчий напис № 1636 про звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_5, а саме: земельну ділянку, площею 0,100 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,100 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2, задля задоволення вимог ОСОБА_2 за договором позики, укладеним між останніми (а.с. 32-33).

29 вересня 2013 року вказаний виконавчий напис був пред'явлений позивачем до виконання до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві, старшим державним виконавцем Григорян О.Г. 03 жовтня 2013 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 39957362, а також постанову про арешт майна боржника ОСОБА_5, а саме: земельної ділянки, площею 0,100 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1,житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,100 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2, та оголошено заборони на його відчуження (а.с. 34-40).

17 квітня 2014 року до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві позивачем подано заяву про повернення виконавчого документа (а.с. 42).

17 квітня 2014 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с. 43-44).

З матеріалів справи вбачається, що 18 квітня 2014 року приватним нотаріусом КМНО Морозовим Г.В. було проведено (здійснено) реєстрацію права власності та позивач є власником майна, а саме: земельної ділянки, площею 0,100 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,100 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2 (а.с. 4-13).

16 вересня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві із заявою про зняття арешту з земельної ділянки, площею 0,100 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, з житлового будинку АДРЕСА_1 та з земельної ділянки, площею 0,100 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2. (а.с. 14).

Листом за № 10314/04-03-28 від 08 грудня 2014 року Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві відмовив ОСОБА_2 у задоволенні її вимог щодо зняття арешту з майна та заборони на його відчуження через відсутність підстав для цього з одночасним посиланням на положення п. п. 1, 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 15).

Відповідно до ст.. 60 ч.1,2 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог , суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та дійшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, що відповідно до ст.. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та постановлення нового рішення.

Відповідно до ст.. 319 ЦПК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції послався на те, що майно , на яке державним виконавцем було накладено арешт та заборону відчуження, належало не позивачу, а ОСОБА_5, а позивачем не ставиться питання про визнання за нею права власності на зазначене спірне майно.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки судом встановлено, що 18 квітня 2014 року приватним нотаріусом КМНО Морозовим Г.В. було проведено (здійснено) реєстрацію права власності та позивач є власником майна, а саме: земельної ділянки, площею 0,100 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,100 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2.

Право власності позивача на майно на час розгляду справи зареєстровано в реєстрі і тому додаткового визнання права власності в судовому порядку не вимагається.

Позивач зазначала, що вона, як власник майна, не може ним володіти і розпоряджатися, оскільки воно знаходиться під арештом та забороною відчуження, що порушує її право власності. Державним виконавцем в листі № 10314/04-03-28 від 08 грудня 2014 року відмовлено у знятті арешту та заборони, оскільки виконавче провадження закрито.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що права позивача як власника майна, повинні бути захищені шляхом зняття арешту та заборони на відчуження, так як позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, яке належить їй на праві власності.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст..ст. 303, 307, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 28 квітня 2015року скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Зняти арешт та заборону на відчуження з майна, а саме земельної ділянки, площею 0,100 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,100 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2, що належать ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :