АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8562/2015 Головуючий у І інстанції - Мальцев Д.О.
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Златобанк» про визнання частково недійсним договору поруки та припинення поруки,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Златобанк», в якому просив визнати недійсними умови п.2.1.2, 5.2 договору поруки №83/1/13-KL/P-1 від 29.03.2013 року, укладеного між ним та відповідачем, а також визнати припиненою поруку за вказаним договором поруки, обґрунтовуючи тим, що умови п.2.1.2, 5.2 договору поруки, які містили згоду поручителя нести відповідальність перед банком у разі зміни останнім будь-яких умов основного зобов'язання (кредитного договору) без отримання згоди поручителя, не відповідають ст.ст. 203, 215 ЦК України. Сторони кредитного договору змінили основне зобов'язання без згоди поручителя (позивача) шляхом внесення змін до тексту кредитного договору і без внесення змін до тексту кредитного договору, що збільшило обсяг відповідальності позивача, а тому позивач просив суд визнати поруку припиненою згідно з ч.1 ст.559 ЦК України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2015 року позовну заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю, обґрунтовуючи тим, що судом не було застосовано норм матеріального права, які підлягали застосуванню, було неповно встановлено фактичні обставини справи, що зумовило невірне вирішення спору по суті.

Представник апелянта підтримав апеляційну скаргу , просив рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив.

На підставі ст.. 305 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з'явилися.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.03.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір поруки за № 83/1/13-KL/Р-1, за умовами якого позивач виступив поручителем за виконання ТОВ «Лотуре-Агро» усіх зобов'язань за договором кредиту за № 83/1/13-KL, укладеного 29.03.2013 року між ТОВ «Лотуре-Агро» та ПАТ «Златобанк».

Відповідно до ст.. 627 ЦК України сторони є вільними в уклаладнні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо визнання п.2.1.1 та 5.2 договору поруки недійсними, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивач не навів доказів того, що укладення договору поруки і, зокрема, оскаржуваних пунктів, не відповідало волевиявленню позивача.

Згідно ч.І ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, так умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається із п.8.1. Договору та ст.сг. 626-628 ЦК України, позивач повністю підтвердив своє волевиявлення в підписанні цього Договору та визнав для себе обов'язковість його умов.

Доказів на підтвердження того, що позивач не бажав підписувати договір поруки або що умови договору не відповідали його волі, позивач та його представник не надали.

Оскільки суд не вбачає підстав , передбачених ст..ст. 203, 215 ЦК України , для визнання недійсними п.п.2.1.1 та 5.2 договору поруки, то підстав вважати припиненою поруку відповідно до ч.І. ст.559 ЦК України також немає.

Відповідно до змісту даної норми ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Однак, позивач згоду на збільшення обсягу його відповідальності надав, підписавши договір поруки.

Колегія суддів вважає, що посилання апелянта на незаконне збільшення відповідальності без його згоди в зв'язку зі зміною основного зобов'язання є необгрунтованим з наступних підстав.

Апелянт посилається на те, що основне зобов'язання спочатку містило умову про видачу кредитних коштів за умов укладення одних договорів застави, а в подальшому без його згоди були укладені додаткові зміни до кредитних договорів, за умовами яких передбачено видачу кредитних коштів за умови укладення інших договорів застави.

Відповідно до абзацу «Застереження» п. 2.1.1 договору поруки № 83/1/13-KL/P-1 від 29 березня 2013 року - «порукою за цим договором забезпечено виконання Боржником Боргових Зобов'язань також в разі їх дострокового виконання, як це передбачено в Кредитному договорі, а також у випадку зміни будь-яких умов Кредитного Договору (зокрема, але не виключно, зміна розміру Кредиту, Процентної ставки, строків повернення Кредиту тощо). Підписанням цього Договору Поручитель погоджується з тим, що Порукою забезпечуються зобов'язання Боржника за Кредитним Договором також у разі зміни будь-яких умов Кредитного договору, в тому числі і у випадку збільшення обсягу відповідальності Поручителя, без внесення змін до цього Договору».

Пунктом 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що Відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Відповідно до правових положень, викладених в постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі за № 152 цс 13. Верховний Суд України зазначив, що «закон пов 'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов 'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного договору».

За таких обставин, колегія суддів вважає, що умови кредитування, передбачені в п. 2.1 Кредитного договору не збільшують обсягу відповідальності ОСОБА_2, не впливають на зміст його зобов'язання за договорами поруки та не змінюють змісту договору поруки.

Видача кредитних коштів Банком позичальнику без укладення договорів застави, передбачених в п.2.1. Кредитного договору може стосуватися ризику для Банку, а не для обсягу відповідальності ОСОБА_2

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 15 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :