Справа № 369/566/15 Головуючий у І інстанції Медвідь Н. О.
Провадження № 22-ц/780/3975/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 19 02.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

02 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів Даценко Л.М., Савченка С.І.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", служба у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної ради, прокуратура Києво-Святошинського району Київської області та приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними ,-

встановила:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання договорів купівлі-продажу недійсними.

В обґрунтування позову вказала, що ОСОБА_5 є її сином, а ОСОБА_3, ОСОБА_7 онуками.

Відповідач ОСОБА_5 придбав домоволодіння за адресою: вул. Польова, 116, с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області, де до листопада 2013 року позивач проживала в ньому разом з онуками.

19 квітня 2007 року ОСОБА_5 уклав договори купівлі-продажу вказаного житлового будинку та земельної ділянки з ОСОБА_6 без дозволу органу опіки і піклування, чим порушив інтереси своїх дітей та онуків позивача ОСОБА_2

Крім того, ПАТ КБ «Приватбанк» розпочав процедуру звернення стягнення на вказане нерухоме майно у звязку з невиконанням ОСОБА_6 зобовязань за кредитним договором.

Посилаючись на ст. 258 СК України, ч.3 ст.17 та ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства» позивач просила суд визнати недійсними вказані договори купівлі-продажу та скасувати право власності ОСОБА_6 на зазначені обєкти нерухомості.

У травні 2015 року позивач подала заяву про забезпечення позову, в якій просила забезпечити позов шляхом накладення арешту та заборон відчуження та користування земельної ділянки площею 0,1397 га, яка знаходиться за адресою: вул. Польова, 116, с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області та житлового будинку за цією ж адресою.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2015 року накладено арешт на вказане нерухоме майно.

Не погоджуючись з цією ухвалою суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати як таку, що постановлена з порушенням вимог процесуального закону, та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з такого.

Накладаючи арешт на домоволодіння по вул. Польовій, 116, с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття цих заходів забезпечення позову в подальшому може утруднити виконання рішення суду.

Проте з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 22.12.2006, № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, заява про забезпечення позову мотивована тим, що певні дії відповідача можуть суттєво порушити право позивача, а в разі задоволення вимог утруднити виконання рішення суду.

Однак, як видно із позовної заяви, позивач ОСОБА_2 пред»явила позов не в своїх інтересах, а в інтересах своїх неповнолітніх онуків ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Матеріали справи не містять даних про те, що позивач ОСОБА_2 є законним представником неповнолітніх онуків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 або має інші законні підстави звертатись до суду в інтересах неповнолітніх.

Відкриваючи провадження у даній справі та задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність повноважень у позивача на представництво інтересів неповнолітніх онуків ОСОБА_3 та ОСОБА_4С, не пересвідчився, що між сторонами дійсно виник спір.

Відповідно до ч.7 ст. 117 ЦПК України у разі пред»явлення позову особами, які діють на захист прав, свобод та інтересів інших осіб, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції не звернув увагу, що цей позов поданий ОСОБА_2 в інтересах інших осіб без відповідних повноважень та задовольнивши заяву позивача про накладення арешту на спірне майно, не обґрунтував необхідність накладення арешту на спірне майно та не зазначив причини, що можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення вказаного позову.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції постановлена за неповного з»ясування обставин, що мають значення для справи, з порушення порядку, тому підлягає скасуванню з передачею питання про забезпечення позову на новий розгляд.

Що стосується прохання в апеляційній скарзі в частині вирішення по суті заяви забезпечення позову апеляційним судом, то воно не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, а саме, судом першої інстанції.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 307, 312, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2015 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: