Категорія 26Доповідач Іванюк М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі : головуючого судді Іванюка М.В, суддів МарчукВ.С. та ОСОБА_2, з участю секретаря ТопольськоїВ.О, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Вінниці на рішення Вінницького міського суду від 03 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Вінниці про відшкодування моральної шкоди, --

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2014р. ОСОБА_3. звернувся в суд з даним позовом. Зазначив, що в 2003 році він працював заступником начальника відділу впровадження та супроводження інформаційно-аналітичної системи у Вінницькому обласному центрі зайнятості. 20.10.2003 року він згідно наказу директора обласного центру зайнятості разом з іншими колегами виїхав на автомобілі ГАЗ 3110 у відрядження в Піщанський районний центр зайнятості. На відрізку автодороги с.м.т. Вапнярка-Крижопіль біля с.Сонячне Крижопільського району Вінницької області, рухаючись зі швидкістю 90 км/год. при роз'їзді із зустрічним автобусом марки ЛАЗ ліве колесо автомобіля попало у вибоїну, внаслідок чого лопнуло та автомобіль понесло на зустрічну полосу руху. Автомобіль з'їхав з проїжджої частини на ліве узбіччя і перекинувся. Внаслідок цього позивач отримав тілесні ушкодження.

22.10.2003 року він був госпіталізований в нейрохірургічне відділення МКЛ № 2, де знаходився на лікуванні з діагнозом : закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, субарахноїдальний крововилив, помірне порушення ліквородинаміки, нормотензивна водянка головного мозку, помірний вестибуло-атактичний синдром. На фоні проведеної терапії стан позивача дещо покращився, однак його постійно турбувало і турбує головокружіння, шум в голові, підвищення артеріального тиску до 170/110 мм.рт.ст, біль в хребті, прогресуюче пониження зору на праве око. В подальшому хвороба позивача прогресувала і він періодично перебував на стаціонарному лікуванні. Міжрайонною спеціалізованою травматологічною МСЕК м. Вінниці 02.04.2004 року йому вперше встановлено 40 % втрати працездатності та третю групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва. ОСОБА_3. періодично проходив медичні переогляди. 09.01.2007 року МСЕК встановила йому втрату працездатності 50 % та другу групу інвалідності. 25.02.2011 року МСЕК встановила позивачу втрату працездатності 80 % та першу групу інвалідності безстроково внаслідок травми на виробництві, яка сталась 20.10.2003 року. У звязку з ушкодженням здоров'я ОСОБА_3. зазнав тяжких фізичних та глибоких моральних страждань, оскільки він вимушений докладати значних зусиль для організації свого життя, слідкувати за станом здоров'я, що вимагає значного матеріального забезпечення.

З моменту настання нещасного випадку позивач відчуває себе безпомічним, він нездатний до повного самообслуговування та залежить від інших осіб, нездатний вільно пересуватись та здійснювати трудову діяльність. ОСОБА_3. постійно відчуває нестерпний головний біль, біль у спині, ломоту в тілі, оніміння тіла, його постійно турбує головокружіння, шум в голові, підвищення артеріального тиску, а також у нього постійно погіршується зір. Внаслідок травми на виробництві хвороба на цукровий діабет прогресує, оскільки позивач став інсулінозалежним. До того ж позивач потребує постійного нагляду лікарів, санаторно-курортного та медикаментозного лікування, побутового догляду та постійного стороннього догляду. Факт заподіяння позивачу моральної шкоди підтверджується висновком МСЕК, згідно якого позивач втратив на 80 % професійну працездатність від нещасного випадку на виробництві. Його працездатність втрачена в працездатному віці та ніколи не відновиться. ОСОБА_3. систематично перебуває в лікарнях, що потребує значних матеріальних витрат. Після даного ушкодження здоров'я життя позивача стало неймовірно важким і радість життя для нього втрачена назавжди. Оскільки його працездатність втрачена на 80 % та її відновлення неможливе, позивач визначив суму заподіяної моральної шкоди 194 880, 00 гривень з розрахунку 1218, 00 гривень (розмір мін. З/П) х 200 мін. З/П х 80 % = 194 880грн.

Посилаючись на положення ст.ст.19,55 Конституції України,ст.ст.21, 28, 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999р. №1105-XIV, ст.268 ЦК України, позивач просив стягнути дану суму у відшкодування заподіяної йому моральної шкоди з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Вінниці.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції представник позивача, враховуючи висновок проведеної судової психологічної експертизи зменшив позовні вимоги до 169640грн.

Рішенням Вінницького міського суду від 03 червня 2015р. вказані позовні вимоги ОСОБА_3. були задоволені.

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Вінниці у своїй апеляційній скарзі просить дане рішення скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Вважає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не встановив обставини, які мають значення для справи, невірно застосував норми матеріального права.

В суді апеляційної інстанції представник відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Вінниці ОСОБА_4. підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Представник ОСОБА_3. ОСОБА_5. просить відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Вислухавши зазначених осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрутованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених вимог, заперечень і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав :

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно керувався статтею 173 КЗпП України, якою передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст.ст. 1, 3, 21, 43, 46 Конституції України, Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника тощо. Право на соціальний захист гарантується, зокрема, загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування, згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, є страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пп. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону України «Про охорону праці», КЗпП України.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону України «Про охорону праці», відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що набрав чинності з 30 березня 2007 року, виключено положення ч.3 ст.34 Закону, яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди. Адже судом правильно враховано, що ОСОБА_3. вперше встановлено 40% втрати працездатності та третю групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва 02.04.2004року, тобто до внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». За змістом ст.ст.21, 28, 34, 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності», (в редакції чинній на час першого встановлення втрати працездатності), у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування у встановленому законодавством порядку зобов'язаний виплатити потерпілому грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат. Доводи апеляційної скарги про те, що у такому разі суд мав би визначити відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3. виходячи не з 80%, а з 40% втрати працездатності, колегія суддів до уваги не бере, оскільки таке погіршення стану його здоровя спричинено саме з зазначеною вище подією. Зазначене є наслідком цієї події і апелянтом вказана обставина не заперечується.

В сукупності з вище вказаними вимогами передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії.

Таким чином, суд дійшов до обгрутованого висновку про те, що потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соцстраху, якщо стійку втрату працездатності у зв'язку з травмою на виробництві або професійним захворюванням вперше встановлено у період із 1 квітня 2001 року по 31 грудня 2005 року, тобто під час дії законодавчих актів, які надавали потерпілим таке право.

Вище вказана правова позиція узгоджується із позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленою в листі «ОСОБА_5 судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків» від 01.09.2011 року та позицією Верховного Суду України, висловленою 18.04.2012 року по справі № 6-26цс12.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004р. у справі №1-рп/2004 положення ч. 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не виключає обов'язку Фонду відшкодовувати моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва, в інших випадках, коли здійснення права застрахованих на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної умовами виробництва, має забезпечуватися Фондом на підставі статей 1, 5, 6, 13, 21 та частини третьої статті 28 цього Закону всім потерпілим, у тому числі в разі тимчасової, стійкої часткової чи повної втрати професійної працездатності. Під шкодою, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, слід розуміти таку шкоду, за якої не втрачається здатність працівника до роботи за своєю професією (фахом) і кваліфікацією або за іншою адекватною їй професією (фахом).

Отже, право позивача на відшкодування моральної шкоди, якої він зазнав в результаті каліцтва, отриманого під час виконання трудових обов'язків, у нього виникло з 02.04.2004 року, тобто після вперше встановленої йому Міжрайонною спеціалізованою травматологічною МСЕК м.Вінниці стійкої втрати професійної працездатності. Враховуючи, що на той час діяв Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності» в редакції від 27.01.2004 року, який передбачав обов`язок Фонду державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві і професійних захворювань України виплатити потерпілій особі компенсацію моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_3. має право на відшкодування моральної шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд дійшов правильного висновку про те, що у даному випадку моральна шкода полягає у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження позивачем активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими, настанні інших негативних наслідків. У звязку з цим не заслуговують на увагу і доводи апелянта про те, що факт завдання ОСОБА_3. моральної шкоди МСЕК не встановила.

Доводи апелянта про те, що судом не взято до уваги факт пропуску позивачем позовної давності, колегія суддів до уваги не приймає. Адже відповідно до п.3 ч.1 ст.268 ЦК України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (тобто і на вимогу про відшкодування моральної шкоди) позовна давність не поширюється. Аналогічні роз'яснення містяться у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами).

Судом враховано характер моральних страждань позивача, глибина психічних страждань, істотність вимушених змін у житті потерпілого та тривалість негативних наслідків (страждань). Також, враховано, що внаслідок нещасного випадку на сьогодні позивач втратив працездатність на 80 % та отримав першу групу інвалідності. Позивач потребує постійно стороннього догляду, медикаментозного та санаторно-курортного лікування, що додатково спричиняє йому душевних страждань. Внаслідок погіршення стану здоров'я позивач є значно обмеженим в життєдіяльності, звичках, бажаннях, що вимагає від нього вживати додаткових зусиль по організації його життя. Соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про нездатність, в даному випадку, позивача, матеріально забезпечити себе та членів своєї сім'ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі, що також, завдає моральних страждань позивачу. Судом прийнято до уваги, що ситуація, яка досліджуєтьсяза справою є психотравмувальною для позивача, яка обумовила тривалі негативні зміни фізичної, психоемоційної та соціальної сфер існування особистості позивача.

Судом першої інстанції визначено розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд не вийшов за межі засад розумності та справедливості відповідно до розяснень, що містяться в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами). При визначені розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, судом, зокрема, прийнято до уваги акт амбулаторної судово-психологічної експертизи № 276 від 27.03.2014 року.

Також, судом обгрунтовано взято до уваги те, що внаслідок заподіяння шкоди здоров'ю позивача, у останнього порушились адаптаційна нормалізація життєдіяльності, знизився слух, зір, погіршилась діяльність серцево-судинної та нервової систем, астенодепресивний синдром. Після пережитої травми позивач став лякливий, збуджений, йому важко зосередитися, порушився сон. Судом звернуто увагу й на те, що позивач усвідомлює непоправність шкоди, заподіяної його здоров'ю. Відповідно до висновку експертом визначено матеріальний еквівалент завданої ОСОБА_3,Л. моральної шкоди в розмірі 169640грн. Суд дійшов до переконання, що встановлений цим експертним висновком розмір моральної шкоди є прийнятним. Окрім того, моральна шкода в сумі 169 640 гривень не перевищує максимальний розмір моральної шкоди, встановлений ч.3 ст.34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Посилання апеляційної скарги на те, що оскаржуване рішення нібито не відповідає засадам справедливості і розумності, на увагу не заслуговують. Адже в оскаржуваному рішенні правильно зазначенол, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вірно звернув увагу на те, що ця позиція ґрунтується, у тому числі, на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. А згідно положень ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Норми матеріального і процесуального права судом застосовані правильно.

За таких обставин правових підстав для скасування чи зміни рішення колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, --

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Вінниці відхилити.

Рішення Вінницького міського суду від 03 червня 2015р. у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :