Справа № 344/1527/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1447/2015
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Ясеновенко Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Вакарук В.М., Проскурніцького П.І.,

секретаря Драганчук У.М.,

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 27 травня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

03.02.2015 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

В заяві зазначила, що з 15.09.2007 року по 28.03.2011 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі і у них є дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розлучення проживає з нею та перебуває на її утриманні.

Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, а саме не цікавиться інтересами дитини, не відвідує її ні вдома, ні в школі та ухиляється від надання матеріальної допомоги, просила задовольнити позов.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на незаконність рішення суду.

ОСОБА_2 вважає безпідставним висновок суду про те, що вона чинить ОСОБА_3 перешкоди у спілкуванні з дочкою. При цьому, суд не взяв до уваги факт ухиляння відповідача від виконання батьківських обов'язків, зафіксований Івано-Франківським міським центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, працівники якого здійснювали соціальний супровід.

Не дав оцінки суд поясненням ОСОБА_3, який сам визнав у судовому засіданні, що бачив дитину один раз за останній рік у присутності працівника соціальної служби.

Не враховано судом і того, що постановою від 09.08.2013 року державного виконавця ВДВС Івано-Франківського МУЮ було закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 17.07.2013 року про зобов'язання ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкод у спілкуванні з дитиною.

Не дав оцінки суд і тому, що ОСОБА_3 двічі наполягав на проведенні генетичної експертизи, заперечуючи своє батьківство відносно дочки ОСОБА_4.

Безпідставно судом не взято до уваги висновок практичного психолога НВК «Школа-гімназія №3» про те, що дочка неохоче розповідає про стосунки з батьком, на малюнку сім'ї батька не малює, під час бесіди проявляються симптоми тривоги, що свідчить про відсутність емоційного контакту з батьком.

Апелянт також зазначає, що після розлучення відповідач жодного разу не дав дозвіл для тимчасового виїзду дочки до Італії, де проживає її бабуся, чим позбавив можливості оздоровити дитину на морі.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_2 та представник служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_3 та представник прокуратури апеляційну скаргу не визнали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з 15.09.2007 року по 28.03.2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі і у них є дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розлучення проживає з ОСОБА_2 та перебуває на її утриманні.

Встановлено, що сторони проживають окремо і відповідач частково сплачує аліменти на утримання дочки та провідує її.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий комітет Івано-Франківської міської 27.03.2015 року прийняв рішення №177 про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

Також встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 15.05.2013 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні - визначено порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Зазначене рішення суду свідчить про бажання батька спілкуватись з дочкою та відсутність такої можливості з вини позивачки.

Відповідно до ч.1 п.2 ст. 164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» дано роз'яснення про те, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

При вирішенні даного спору, судом було враховано роз'яснення, зазначені у п. 15 вищезазначеної постанови Пленуму ВСУ про те, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а крім того позивачем не подано доказів ухилення відповідача від своїх обов'язків по вихованню дитини, тобто винної поведінки батька, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про безпідставність позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, підстав для скасування рішення суду немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314-316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Івано-Франківського міського суду від 27 травня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Л.В. Ясеновенко

В.М. Вакарук

П.І. Проскурніцький