АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3524/15 Справа № 204/4651/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Рудь В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю., Повєткіна В.В.

при секретарі: Прудченко В.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 липня 2014 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулася з позовом, який уточнила у лютому 2014 року, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики(а.с.1-3, 36-38).

Позивачка зазначала, що 01 червня 2010 року між нею, ОСОБА_4, після реєстрації шлюбу - ОСОБА_3, та ОСОБА_2 укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за №1286, за умовами якого передала останній у власність грошові кошти на загальну суму 808 350,00 грн., що на момент укладання договору було еквівалентно 102 000,00 доларів США.

Відповідачка зобовязалася повернути позику у сумі 396 250 грн. готівкою у строк до 10 вересня 2010 року, що на момент повернення мало бути еквівалентно 50 000,00 доларів США за курсом НБУ, а решту боргу, тобто суму 412 100,00 грн., що на момент повернення мало бути еквівалентно 52 000,00 доларів США за курсом НБУ, - повернути не пізніше 01 червня 2011 року.

Посилаючись на те, що відповідачка не повернула отримані в позику гроші у термін, що визначений договором позики, чим порушила взяті на себе зобовязання, позивачка в позовній заяві в редакції від 26.02.2014 року(а.с.36-38), просила стягнути з ОСОБА_2 основний борг з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в розмірі 1 095 317,46 грн., штраф в розмірі 10 869 404,24 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 липня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму основного боргу у розмірі 808 350 грн., 3% річних у розмірі 75 104,24 грн., індекс інфляції у розмірі 46 482,70 грн., штраф у розмірі 4 882 434 грн., судові витрати по справі у розмірі 3 326,30 грн., а всього 5 815 697,24 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено(а.с.59-62).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та вказуючи на те, що суд неповно зясував обставини щодо повернення боргу та ухвалив рішення без отримання інформації від ПАТ КБ «Приватбанк», яка має бути доказом та має істотне значення для правильного вирішення справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення з урахуванням відповіді ПАТ КБ «Приватбанк» щодо достовірних відомостей номеру запитуваного карткового рахунку(а.с.83-85).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За правилами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ст.627 УК України.

Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За положеннями ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі.

Згідно з вимогами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

По справі встановлено, що 01 червня 2010 року між ОСОБА_4, після реєстрації шлюбу - ОСОБА_3Г.(а.с.10-14), як позикодавцем, та ОСОБА_2, як позичальником, укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за №1286, за умовами якого позикодавець передала позичальнику у власність грошові кошти на загальну суму 808 350,00 грн., що на момент укладання договору еквівалентно 102 000,00 доларів США(а.с.8-9).

За умовами п.4 договору позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві суму позики(грошові кошти, що були передані йому позикодавцем) у строк до 10 вересня 2010 року готівкою у сумі 396250,00 грн., що на момент повернення має бути еквівалентно 50000,00 доларів США за курсом НБУ, а решту(тобто 412100 гривень, що на момент повернення має бути еквівалентно 52000,00 доларів США за курсом НБУ не пізніше ніж 01 червня 2011 року. Якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму позики у відповідності до умов п.5 цього договору, яким визначено порядок повернення суми позики, він зобовязаний сплатити суму позики, тобто несплачену у строк суму основного боргу та штраф у розмірі 1% від простроченої суми за кожен день простроки п.7 договору(а.с.8-9).

Як видно із справи, позичальник ОСОБА_2 не виконала умови договору від 01 червня 2010 року, борг у визначений договором строк не повернула.

Встановивши зазначені обставини та докази в підтвердження укладення договору позики, суд відповідно до положень діючого законодавства, що регулює зазначені правовідносини, прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_3

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд ухвалив рішення без отримання інформації від ПАТ КБ «Приватбанк», яка за твердженням представника ОСОБА_2 має бути доказом та має істотне значення для правильного вирішення справи, не можуть бути взяті до уваги з огляду на наступне.

Так, в ході розгляду справи в апеляційній інстанції було задоволено клопотання ОСОБА_6, представника ОСОБА_2, про витребування від ПАТ КБ «Приватбанк» виписки з даними про зарахування на платіжну картку №234797, що відкрита на ім'я ОСОБА_7, грошових коштів за період з 2007 року по даний час(а.с.139).

На виконання ухвали суду апеляційної інстанції від 05.05.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» надано виписку з даними про зарахування на платіжну картку №234797, що відкрита на ім'я ОСОБА_3 за період з 2007 року по теперешній час(а.с.150-180).

Після ознайомлення з даною випискою, про що ОСОБА_6, представник ОСОБА_2, зазначив в заяві від 08.06.2015 року(а.с.183), та дослідженням останньої судом апеляційної інстанції, ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційної інстанції 18.08.2015 року зазначив, що оплата по рахунку проводилась як ОСОБА_2 так і третіми особами, але відповідні чеки не збереглись, надати докази в підтвердження оплати не є можливим та просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без розгляду

(а.с.200-201).

21.08.2015 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_6, представника ОСОБА_2, про відкликання апеляційної скарги ОСОБА_2І.(а.с.207), в задоволенні такої заяви в судовому засіданні апеляційної інстанції 25 серпня 2015 року відмовлено(а.с.210), оскільки положеннями ст.300 ЦПК України не передбачено відкликання апеляційної скарги на стадії розгляду справи в апеляційному суді.

Таким чином, встановивши наведені обставини, колегія суддів прийшла до висновку, що доказів в розумінні положень ст.ст.57,58 ЦПК України, які б свідчили про повернення ОСОБА_2 боргу та які б спростовували висновки суду про задоволення позову ОСОБА_3, ОСОБА_2 не надано, в той час як відповідно до положень ст.60 ЦПК України саме сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а відтак доводи апеляційної скарги є необгрунтованими.

Отже, рішення суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та вимогам діючого законодавства, що регулює зазначені правовідносини, підстав для скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-