У Х В А Л А

23 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Сеніна Ю.Л.,
Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року, ухвали апеляційного суду Київської області від 14 жовтня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до садівницького товариства «Займище-2», ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

Зазначав, що він уклав з садівницьким товариством «Займище-2» (далі - СТ «Займище-2») договір про користування електричною енергією, а 14 жовтня 2008 року було виконано роботи по підключенню до реконструйованої електромережі будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 1 серпня 2013 року головою правління без направлення попередження про відключення електроенергії особисто було відключено його будинок від електропостачання. Голова правління усно повідомив його, що відключення проводиться у зв'язку з несправністю лічильника та наявною заборгованістю. У подальшому лічильник було відремонтовано, а 12 вересня 2013 року погашена заборгованість.

24 вересня 2013 року він звернувся до СТ «Займище-2» із письмовою заявою про підключення будинку до електромережі та відновлення постачання електричної енергії, однак відповіді на заяву не отримав.

13 лютого 2014 року звернувся із повторною письмовою заявою і лише у квітні 2014 року електропостачання було відновлено.

Таким чином, з серпня 2013 року до квітня 2014 року на ділянці та у будинку було відсутнє постачання електричної енергії.

Посилаючись на викладене, просив стягнути солідарно із відповідачів заподіяну моральну шкоду у розмірі 15 тис. грн та судові витрати.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 жовтня 2014 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 жовтня 2014 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судового рішення ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухвалених у справі рішень та прийнятті нового рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), - невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статті 16, 23, 611, 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на постанову Верховного Суду України від 13 листопада 2013 року.

ОСОБА_4 вказує на невідповідність правових висновків викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У постанові Верховного Суду України від 13 листопада 2013 року, на яку посилається заявник як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, судами розглянуто позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у зв'язку із загибеллю сина на виробництві, в той час як в справі, про перегляд якої подано заяву, розглянуто позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої йому як споживачу послуг з електроенергії.

Отже, у справах наявні різні підстави позову, зміст позовних вимог та наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до садівницького товариства «Займище-2», ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді: Н.П. Лященко
Ю.Л. Сенін
А.Г. Ярема