АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого Калиновського А.Б.

Суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

При секретарі Видюковій Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_2 МКБ" на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_2 МКБ" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог ПАТ "ОСОБА_2 МКБ" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Згідно ст.1054 ЦК України, обов'язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Судом встановлено, що 11 березня 2008 року між ВАТ «Міжнародний комерційний банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем був укладений кредитний договір №Ф/08-05, відповідно до якого відповідач ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 103 400 доларів США строком до 11 березня 2013 року.

Внаслідок порушення відповідачем ОСОБА_3 своїх зобов'язань, останній допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, а тому станом на 22 листопада 2013 року виникла заборгованість в розмірі 154 246,34 доларів США та 80 000,00 грн., яка складається з наступного: 94 485,00 доларів США сума основного боргу по кредиту; 54 864,18 доларів США сума нарахованих і несплачених процентів за період з 14.02.2009 по 21.11.2013 включно; 951,88 доларів США сума пені за несвоєчасну сплату за період з 23.11.2012 по 22.11.2013 включно; 1 098,08 доларів США сума пені за несвоєчасну сплату основного боргу за період з 23.11.2012 по 22.11.2013 включно; 2 847,20 доларів США сума штрафу у розмірі 40% від суми простроченої заборгованості; 80 000,00 грн. сума штрафу за кожен випадок невиконання зобовязань, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором.

27 квітня 2010 року ОСОБА_2 скористався правом дострокового повернення кредиту, що передбачено умовами кредитного договору(п.6.3), про що на адресу позичальника ОСОБА_3 було направлено досудову вимогу щодо дострокового повернення кредитних коштів протягом 30 календарних днів з моменту отримання цієї вимоги, таким чином змінивши строк виконання основного зобовязання(а.с.97-98).

Судом також встановлено, що договір між сторонами укладався 11 березня 2008 року строком до 11 березня 2013 року. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж здійснено 30 вересня 2008 року, що визнано в судовому засіданні і представником позивача. Оскільки представником позивача не надано суду графік повернення кредиту, чим порушено вимоги ст.ст.10,60 ЦПК України, суд був позбавлений можливості встановити період та суму заборгованості, яка знаходиться поза межами строку позовної давності.

Крім того, відповідачем ОСОБА_3 заявлено про те, що ним кредит не підписувався та грошові кошти не отримувалися, що може підтвердити експертиза. Разом з тим, суд позбавлений можливості проведення такої експертизи, у звязку з вилученням в Банку оригіналу кредитної справи на імя ОСОБА_3 правоохоронними органами на підставі порушення кримінальної справи(а.с.84). Суд в порядку ч.4 ст.10 ЦПК України приймав міри до розшуку оригіналу кредитної справи, задовольняючи клопотання обох сторін, але безрезультатно.

Банком на підтвердження отримання грошових коштів по кредитному договору ОСОБА_3 надано копію заяви на видачу готівки №51470 (а.с.13), яка не містить підписів та прізвищ отримувача та виконавця. Оригінал заяви позивач надати не мав можливості у звязку з відсутністю оригіналу кредитної справи, що позбавляє суд перевірити доводи відповідача щодо неотримання ним коштів.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ "ОСОБА_2 МКБ", суд правильно виходив з того, що банком пропущено строк звернення до суду з позовом.

Відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до правової позиції Постанови Верховного Суду України від 21 січня 2015 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, починаючи від цієї дати.

Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання, кредитор зобовязаний предявити позов до боржника протягом трьох років.

Проте, з таким позовом банк звернувся лише 23.12.2013 року, тобто з пропуском, встановленого ст. 257 ЦК України, строку звернення до суду.

Крім того, позивач не навів у своїй апеляційній скарзі конкретних доводів щодо незаконності оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_2 МКБ" відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: