Справа № 462/7060/14 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/2933/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар: Іванова О.О.

З участю представника позивача ОСОБА_2, представників відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Первинної профспілкової організації ТЕЦ Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 лютого 2015 року в справі за позовом Первинної профспілкової організації ТЕЦ Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго до Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго, третя особа Первинна профспілкова організація Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго, про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання провести виплату заробітної плати працівникам,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила Первинна профспілкова організація ТЕЦ ЛМКП «Львівтерлоенерго» в особі голови організації ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням, вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що з вимогами про оплату праці можуть звернутися працівники індивідуально, та такий пред»»явлений до неналежного відповідача, яким може бути виключно посадова особа роботодавця, однак такий висновок суду не відповідає вимогам законодавства. Зокрема зазначає, що у роз»ясненнях наданих у п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз»яснено, що спори передбачені ст.20 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» підлягають розгляду в судах за правилами цивільного судочинства, незалежно від того, що сторонами у справі є юридичні особи. Відтак, на думку апелянта, суд з власної ініціативи помилково вирішив, що спір виник між працівниками і роботодавцем з питань оплати праці, що не відповідає дійсності, оскільки профспілкова організація звернулася самостійно як позивач, а не в інтересах одного чи декількох працівників. Стверджує, що у відповідності до ч.7 ст.20 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілки, їх об»єднання здійснюють контроль за виконанням колективних договорів, угод. У разі порушення роботодавцями, їх об»єднаннями, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування умов колективного договору, угоди профспілки, їх об»єднання мають право направити їм подання про усунення цих порушень, яке розглядається в тижневий термін. У разі відмови усунути ці порушення або недосягнення згоди у зазначений термін профспілки мають право оскаржити неправомірні дії або бездіяльність посадових осіб до місцевого суду, однак враховуючи, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» на вимогу профспілкової організації не усунуло порушення колективних договорів, первинна профспілкова організація звернулася до суду з позовом до ЛМКП «Львівтеплоенерго», а не до посадових осіб цього підприємства з урахуванням ч.3 ст.38 ЦПК України, якою передбачено, що в судовому процесі юридичних осіб представляють їхні органи або представники. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представників відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Статтею 55 ч.1 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 1 ст. 45 ЦПК визначено, що у випадках, встановлених законом, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, прокурор, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах.

Згідно із ч.4 ст.19 до Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілки, їх об»єднання мають право представляти інтереси своїх членів при реалізації ними конституційного права на звернення за захистом своїх прав до судових органів, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також міжнародних судових установ.

Усі профспілки рівні перед законом і мають рівні права щодо здійснення представництва та захисту прав і інтересів членів профспілки ( ст.10 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності).

Згідно ст. 45 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації має право звертатись до уповноваженого органу виконавчої влади щодо розірвання трудового договору з керівником установи, якщо цей керівник порушує законодавство про працю, про колективні договори і угоди, Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». У разі, коли рішення виборного органу первинної профспілкової організації ( профспілкового представництва) не виконано і не оскаржено у зазначений строк, виборний орган первинної профспілкової організації ( профспілковий представник) у цей же строк може оскаржити до суду діяльність або бездіяльність посадових осіб, органів, до компетенції яких належить розірвання трудового договору з керівником підприємства, установи, організації.

Пунктом 9 ст. 247 КЗпП України передбачено, що виборний орган первинної профспілкової організації приймає рішення про вимогу до власника або уповноваженого ним органу розірвати трудовий договір ( контракт) з керівником підприємства, установи, організації, якщо він порушує Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», законодавство про працю, не виконує зобов»язань за колективним договором, допускає інші порушення законодавства про колективні договори.

Матеріалами справи та судом встановлено, що згідно з п.1.1.3 Галузевої угоди між Міністерством житлово-комунального господарства та ЦК профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2011 роки та п.2 Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об»єднаннями роботодавців та профспілковими об»єднаннями Львівської області на 2012-2014 роки мінімальна тарифна ставка (оклад) за просту некваліфіковану працю встановлюється не нижче визначеної законодавством мінімальної заробітної плати, а мінімальна тарифна ставка робітника 1-го розряду - у розмірі не менше 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом (Т.1 а.с.15-17).

Відповідно до п.16.1 Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2012-2013 роки, укладеного між адміністрацією ЛМКП «Львівтеплоенерго», Первинною профспілковою організацією ТЕЦ ЛМКП «Львівтеплоенерго» та Первинною профспілковою організацією ЛМКП «Львівтеплоенерго» мінімальна тарифна ставка (оклад) для працівників, які виконують просту некваліфіковану роботу (прибиральник приміщень, інші) встановлюється у розмірі не нижче розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством, без урахування доплат і надбавок (згідно з нормами чинного законодавства) у разі відпрацювання повної місячної норми робочого часу та виконання виробничих завдань ( норм праці)- ( Т.1 а.с. 179-237).

Відповідач не дотримується вищевказаних умов колективного договору, що встановлено судом та належно перевірено та чого не заперечили представники відповідачів. Зокрема, наказами ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 30.04.2014 року № 176 та 27.06.2014 року №264 «Про зміну в оплаті праці працівників» (т.1 а.с. 241-242) встановлено, що з 01.05.2014 року мінімальна тарифна ставка робітника 1-го розряду становить 1152 грн., а з 01.07.2014 року- 1204,8 грн, що менше розміру мінімальної заробітної плати, яка з 01.01.2014 року згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» становить 1218,00 грн.

За порушення трудового законодавства та не виконання вимог колективного договору директор ЛМКП «Львівтеплоенерго» постановою Залізничного районного суду м.Львова від 14 листопада 2013 року був притягнутий до адміністративної відповідальності по ст.41 ч.1 КУпАП у вигляді штрафу 510 грн. у дохід держави. (а.с.1-2 т.2).

Відповідно до ч.7 ст.20 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) профспілки, їх об»єднання здійснюють контроль за виконанням колективних договорів, угод. У разі порушення роботодавцями, їх об»єднаннями, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування умов колективного договору, угоди профспілки, їх об»єднання мають право направляти їм подання про усунення цих порушень, яке розглядається в тижневий термін. У разі відмови усунути ці порушення або недосягнення згоди у зазначений термін профспілки мають право оскаржити неправомірні дії або бездіяльність посадових осіб до місцевого суду.

04.09.2014 року позивач направив відповідачу подання про усунення порушень законодавства про працю, умов колективних договорів та угод, в якому вимагав усунути порушення колективного договору та провести відповідний перерахунок заробітної плати працівникам ТЕЦ-1 за період з 01.01.2010 року по 31.12.2013 року та виплатою недоотриманих сум (т.1 а.с. 9,10).

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом відповідач не відреагував на зазначене подання позивача, порушення умов колективного договору не усунув, а лише породив колективний трудовий спір.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд зазначив, що при трудових конфліктах відсутнє порушення прав, а має місце зіткнення інтересів сторін трудових правовідносин, а в такому разі застосовується примирно- третейський порядок їх вирішення, правовий механізм якого визначено Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів).

З такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

Безпосереднє вирішення в судовому порядку колективних трудових спорів законодавством не передбачено, крім випадків зазначених у ст.ст. 23-25 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів), ч.5 ст.20, ч.2,4 ст.42 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

У пункті 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначено, що спори, передбачені ст.20 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» підлягають розгляду в судах за правилами цивільного судочинства, незалежно від того, що сторонами у справі є юридичні особи.

Згідно з пунктами 20.3 Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 роки, п.26.1 Колективного договору на 2012-2013 роки первинні профспілкові організації підприємства зобов»язані здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань оплати праці та умов колективного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, спір виник саме між Первинною профспілковою організацією ТЕЦ ЛМКП «Львівтеплоенерго» та ЛМКП «Львівтеплоенерго» через залишення без реагування і не усунення роботодавцем порушень колективних договорів (угод), вказаних у письмовому поданні первинної профспілкової організації від 04.09.2014 року.

До суду первинна профспілкова організація як юридична особа звернулася самостійно з позовом до іншої юридичної особи, якою є ЛМКП «Львівтеплоенерго» з підстав визначених ч.7 ст.20 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», тобто через відсутність реагування і не усунення порушень умов колективних договорів та угод.

Як вбачається із матеріалів справи, профспілкова організація звернулася до суду як самостійний позивач завданням якої є захист прав та інтересів працівників, а не в інтересах окремих працівників та таке право їй надано ст.20 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції в частині, що відповідно до ст.20 вище зазначеного Закону первинна профспілкова організація повинна була подати позов не до адміністрації ЛМКП «Львівтеплоенерго», а до конкретних посадових осіб цього підприємства.

Вище зазначений висновок районного суду суперечить ч.7 ст.20 Закону України «Про професійні спілки, гарантії їх діяльності», де прописано, що профспілки, їх об»єднання здійснюють контроль за виконанням колективних договорів, угод. У разі порушення роботодавцями, їх об»єднаннями, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування умов колективного договору, угоди профспілки, їх об»єднання мають право направити їм подання про усунення цих порушень, яке розглядається в тижневий термін. У разі відмови усунути ці порушення або недосягнення згоди у зазначений термін профспілки мають право оскаржити неправомірні дії або бездіяльність посадових осіб до місцевого суду.

Згідно п.2.1 колдоговорів на 2009-2010, 2012-2013 роки сторонами колективних договорів на ЛМКП «Львівтеплоенерго» виступають, з однієї сторони, профспілкові організації, що діють на підприємстві, з другої- адміністрація ЛМКП «Львівтеплоенерго».

Відповідно до вимог ст. 309 ч.1 п.4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи те, що вимоги позивача спрямовані на захист трудових прав працівників, виникають із трудових правовідносин, відтак повинні розглядатися в порядку цивільного судочинства, незалежно від того, що сторонами у справі є юридичні особи.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу первинної профспілкової організації ТЕЦ ЛМКП «Львівтеплоенерго» задоволити.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 26.02.2015 року скасувати та ухвалити нове рішення згідно якого позовні вимоги первинної профспілкової організації ТЕЦ ЛМКП «Львівтеплоенерго» задоволити.

Визнати протиправною бездіяльність адміністрації ЛМКП Львівтеплоенерго» щодо не усунення порушень колективних договорів та угод.

Зобов»язати Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» в особі його керівника ОСОБА_6 усунути порушення умов колективного договору та провести перерахунок заробітної плати всім працівникам ТЕЦ-1 Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» за період з січня 2010 року по 01 вересня 2014 року із врахуванням встановлених Законами України показників мінімальної заробітної плати за відповідний період та виплатити нараховану різницю в оплаті праці.

Стягнути із Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» в користь первинної профспілкової організації ТЕЦ Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 365, 40 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді А.В.Ніткевич

ОСОБА_7