Справа № 752/9305/14-ц
Провадження № 2/752/143/15
19.02.2015 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі: головуючого - судді Калініченко Л.С., при секретарі Хмарук Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В червні позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.03.2011 року Відкрите акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1, уклали кредитний договір, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 8 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Відповідно до умов укладеного Договору, Договір складається із заяви позичальника, мов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою.
Позивач свої зобов'язання за Договором та Угодою виконав у повному обсязі.
Разом з тим, відповідачем порушені умови кредитного договору, у зв'язку з чим у нього перед позивачем існує заборгованість в сумі 20 070, 41 грн., яку відповідач просить стягнути.
В судове засідання сторони не з» явилися.
Представник позивача звернувся до суду із заявою відповідно до якої він підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило.
Відповідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України за згодою представника позивача провести заочний розгляд даної справи без участі відповідача.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 22.03.2011 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1, укладено кредитний договір, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 8 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Відповідно до умов укладеного Договору, Договір складається із заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою.
Відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком.
При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті сайті http//ргіvatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою».
Позивач свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.
Разом з тим, відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору.
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому договором.
Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.
Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідач порушив умови договору та вимоги ст. 530 ЦК України, відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Положеннями статей 546, 549 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання/
Пунктом 2 частини 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні
Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань , передбачених цим договором більш ніж на 30 днів , позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Наявність у відповідача простроченої заборгованості перед позивачем за кредитним договором підтверджується належними доказами - розрахунками заборгованості, наданими позивачем.
Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу, а саме: позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Згідно з п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язаний разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку.
У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язання за Договором, станом на 30.04.2014 року розмір його заборгованості становить 20 070, 41 грн. та складається з: кредитної заборгованості - 8 624, 31 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 7 798, 10 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 2 216, 08 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 931, 92 грн. - штраф (процентна складова).
Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.
На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості є обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню.
Судові витрати розподіляються судом відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.
Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 525, 526, 530, 629, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 88, 224-226, 228, 232, 294, 296 ЦПК України, суд,
позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя