АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 682/4215/14-ц
Проваджнння № 22-ц/792/866/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

10 червня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Заїки В.М.

суддів: Грох Л.М.,Пастощука М.М.,

при секретарі: Дорощук О.М.,

за участю: сторін,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Хмельницької філії публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В грудні 2014 року, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила поновити її на роботі з 04 грудня 2014 року на посаду старшого касира операціоніста Славутського відділення №1 Хмельницької філії ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», стягнути з банку на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з часу звільнення по день поновлення її на роботі, крім того просила стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Рішенням Славутського міськрайонного суду від 26 лютого 2015 року позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого касира операціоніста Славутського відділення №1 Хмельницької філії публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК». Стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 5242 грн. 05 коп. та 500 грн. моральної шкоди. В задоволені решти позовних вимог відмовлено. Вирішено розподіл судового збору. Рішення в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць в сумі 2001 грн. 51 коп. допущено до негайного виконання.

Не погодившись з таким вирішенням спору, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення вимог матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким

_____________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_2 Категорія:53

Доповідач: Заїка В.М.

відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що звільнення ОСОБА_1 було проведено правомірно в звязку з втратою довіря і висновок суду про поновлення її на роботі суперечить нормам матеріального права, неправильно також було проведено і обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_3А, підтримала апеляційну скаргу з мотивів наведених у ній, просила її задовольнити та скасувати оскаржуване рішення

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 повністю заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просили її відхилити та залишити оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши учасників процесу, доповідача по справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення повністю не відповідає.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 25 квітня 2002 року була прийнята на посаду касира Славутського відділення «ПРИВАТБАНКу», 26 листопада 2007 року переведена на посаду старшого касира-операціоніста цього ж відділення банку, а 04 грудня 2014 року - звільнена з цієї посади за ст.41 п.2 КЗпП України в звязку з втратою довіря.

Підставою для звільнення позивачки з посади в звязку з втратою довіря стало те, що 28 листопада 2013 року після помилкового зарахування і виявлення при звірці рахунків в касі банку надлишку коштів в сумі 1200 грн., не зарахувала їх на спеціальний рахунок, не відобразила їх в акті про недостачу, не повідомила керівника відділення банку і до квітня місяця за клієнтом банку, який вніс гроші в термінал, рахувалась заборгованість та були нараховані проценти. В квітні 2014 року позивачкою повернуто кошти клієнту з процентами, по даному факту проведено службову перевірку, рекомендовано оголосити їй догану та позбавити 100% преміальних, однак тільки 06 грудня 2014 року остання з цих підстав була звільнена з роботи.

Відповідно до п .п. 27, 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним шкоду, а також брати до уваги час, що пройшов з моменту вчинення винних дій, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Позивачка тривалий час ( з 2002 року ) працювала на посаді касира, до і після проступку добросовісно виконувала свої обовязки, в результаті вчинення нею дій, шкоди банку не заподіяно і на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що звільнення працівника з роботи є крайнім заходом і в даному випадку відсутні достатні підстави для звільнення ОСОБА_1 в звязку з втратою довіря.

Обраховуючи середній розрахунок за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції неправильно застосував положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100, у звязку з чим рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Відповідно до абзаців 1 і 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у звязку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Суд взяв до уваги довідку за серпень вересень 2014 року, а ОСОБА_1 була звільнена в грудні 2014 року, тобто останніми двома календарними місяцями, які передували звільненню мали б бути жовтень листопад 2014 року, довідка про середній заробіток за ці два місяці була представлена представником відповідача, однак залишилася судом без уваги.

Протягом останніх двох місяців, які передували звільненню позивачки з роботи ОСОБА_1 відпрацювала 10 днів(5+5). За ці місяці її заробіток склав 898 грн. 38 коп. (417 грн. 85 коп. + 480 грн. 53 коп.). Середньомісячний заробіток 449 грн. 18 коп. Середньоденний заробіток 89 грн. 84 коп.

Вимушений прогул позивачки тривав 55 робочих дні: тому її середній заробіток за цей період становить 4941 грн. 20 коп.

В решті рішення суду відповідає вимогам закону, постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 319,324 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 лютого 2015 року в частині стягнення з приватного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінити, зменшивши розмір стягнення з 5242 грн.05 коп. до 4941 грн. 20 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду В.М.Заїка