Ухвала

іменем україни

17 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») до ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 22 січня 2014 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 19 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2012 року ПАТ «Родовід Банк» звернулось до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 17 серпня 2007 року між ним та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит в розмірі 200 000 доларів США строком до 17 серпня 2017 року зі сплатою 15% річних. На забезпечення виконання умов вказаного договору між сторонами було укладено договір іпотеки, за яким позичальник передав в іпотеку банку належні йому нежитлові приміщення, що розташовані по АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер, не виконавши взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, у зв'язку з чим виникла кредитна заборгованість в розмірі 3 163 673 грн 03 коп. Посилаючись на те, що відповідачі є спадкоємцями боржника ОСОБА_7, позивач просив стягнути з них вказану кредитну заборгованість.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 22 січня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 19 березня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено з інших правових підстав.

У касаційній скарзі ПАТ «Родовід Банк» просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2116/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скасовуючи рішення суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що зобов'язання за кредитним договором та договором іпотеки не припинилися, однак зважаючи, що банком ставилися вимоги лише про стягнення із спадкоємців боржника заборгованості та не порушувалося питання щодо звернення стягнення на іпотечне майно, суд був позбавлений можливості задовольнити позовні вимоги в обраний позивачем спосіб, оскільки в межах вартості майна, одержаного відповідачами у спадщину, були задоволені вимоги іншого кредитора спадкодавця.

Зазначені висновки апеляційного суду колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 17 серпня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № Д002/СК-340.07.1, відповідно до умов якого ОСОБА_7 надано кредит на споживчі цілі на загальну суму 200 000 доларів США із строком користування до 17 серпня 2017 року та за умови сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі 15% річних. Відповідно до п. 4.5 кредитного договору, за порушення строків (термінів) повернення кредиту чи сплати процентів за користування кредитом, сплачувати банку пеню за кожен день прострочки у розмірі 1,6 % від суми простроченого платежу. Пунктом 5.1 кредитного договору передбачено, що у разі недотримання позичальником умов цього договору банк має право вимагати його дострокового припинення, повернення одержаної суми кредиту, сплати нарахованих за ним процентів, а також звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки від 17 серпня 2007 року.

На забезпечення виконання умов кредитного договору, між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки №Д002/СК-340/1.07.1 від 17 серпня 2007 року, відповідно до умов якого іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку частину будівлі ТЛЦ-3 (цех по виробництву твердих сплавів, тугоплавких металів), загальною площею 1 845,5 кв. м та частину естакади готової продукції, загальною площею 945,4 кв. м.

Встановлено, що ОСОБА_7 не виконував належним чином свої зобов'язання за кредитного договором, у зв'язку із чим у нього утворилась заборгованість в розмірі 3 163 673 грн 03 коп.

Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Ясинуватського районного нотаріального округу від 06 лютого 2012 року ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Згідно повідомлення цього ж нотаріуса від 26 червня 2012 року за вих. №298/02-14 після смерті ОСОБА_7 заведена спадкова справа.

Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1823/ed_2014_01_16/pravo1/T041618.html?pravo=1>, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 08 серпня 2013 року встановлено, що відповідачі є спадкоємцями ОСОБА_7, що отримали свідоцтва про право на спадщину за законом, з яких вбачається, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 успадкували по 1/5 частці майна померлого, ОСОБА_6 успадкував 2/5 частин майна (в тому числі з урахуванням 1/5 частки, від якої відмовилась мати спадкодавця - ОСОБА_8.). Загальна вартість спадкового майна, без урахування вартості іпотечного майна, складає 656 287, 73 грн. В межах вартості майна, одержаного у спадщину, спадкодавці задовольнили вимоги іншого кредитора спадкодавця в сумі 2 263 680, 00 грн (т.2, а.с. 6-7).

Установлено також, що до складу спадщини увійшли нежитлові приміщення, розташовані у АДРЕСА_1, а саме: частина будівлі ТЛЦ-3 (цех по виробництву твердих сплавів, тугоплавких металів), загальною площею 1 845,5 кв. м та частина естакади готової продукції, загальною площею 945,4 кв. м, які належали спадкодавцю ОСОБА_7 на праві власності та були ним передані в іпотеку ПАТ «Родовід Банк» (вартість визначена сторонами у розмірі 1 607 389,00 грн). Зазначені нежитлові приміщення з огляду на приписи ст. 1218 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844323/ed_2014_01_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> увійшли до складу спадщини, однак свідоцтво про право на цю частину спадщини спадкоємці не отримали.

Разом з тим, оскільки спадкоємці вже прийняли та оформили частину спадкового майна, вважається, що вони прийняли і решту спадщини, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844374/ed_2014_01_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а згідно частини 5 цієї статті незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. ст. 1216 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844321/ed_2014_01_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 1218 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844323/ed_2014_01_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1220 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844325/ed_2014_01_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> внаслідок смерті особи відкривається її спадщина. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ст. 1282 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844388/ed_2014_01_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відповідно до п. 32 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року (далі - постанова) передбачено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

При цьому, вимоги кредитора можуть бути задоволенні шляхом проведення звернення стягнення на предмет іпотеки, що перейшов у порядку спадкування до спадкоємців, після смерті боржника.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 9 постанови, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті <nau://ukr/1618-15|st3/> і <nau://ukr/1618-15|st4/> ЦПК <nau://ukr/1618-15/>).

Відтак, встановивши, що банк, звертаючись до суду з позовом до відповідачів, просив стягнути заборгованість за кредитним договором та не заявляв вимоги про звернення стягнення на іпотечне майно, апеляційний суд з врахуванням положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України, відповідно до яких суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення зі спадкоємців заборгованості за кредитним договором, оскільки в межах вартості майна, одержаного відповідачами у спадщину, задоволені вимоги іншого кредитора, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду в тій частині, що позивач не позбавлений можливості в порядку, передбаченому Законом України «Про іпотеку» та іншими законодавчими актами, захистити порушене право шляхом подачі відповідного позову до суду.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційним судом правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оскаржуване судове рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

В той же час, колегія суддів не може погодитися з викладеним у мотивувальній частині рішення висновком апеляційного суду про те, що малолітня спадкоємець ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не може відповідати за зобов'язаннями спадкодавця в силу відсутності в неї цивільної дієздатності. Зазначений висновок підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення апеляційного суду як необґрунтований та такий, що суперечить приписам ст.ст. 25-27, 1222, 1282 ЦК України, ст. 27-1 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 337, ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 19 березня 2014 року залишити без змін.

Виключити з мотивувальної частини рішення апеляційного суду висновок про те, що малолітня спадкоємець ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не може відповідати за зобов'язаннями спадкодавця в силу відсутності в неї цивільної дієздатності.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. Гончар Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева С.О. Карпенко Д.О. Остапчук Судді: В.І. Амелін