Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1593/15 Головуючий у 1-й інстанції: Мінасов В.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:ОСОБА_2
суддів:ОСОБА_3
ОСОБА_1
при секретаріОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення Боргу за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року банк звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що 26.05.2006 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 0339/06/07-КЕ, за яким останній отримав кредит в сумі 737376,75 гривень, строком по 25 листопада 2019 року під 15% річних. Для належного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором 26.05.2006 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з банком були укладені договори поруки, за умовами яких вони зобов'язалися нести відповідальність перед позивачем за кредитним договором.

Свої зобов'язання, передбачені кредитним договором, боржник не виконав і станом на 03 вересня 2014 року загальна заборгованість по кредитному договору становить 823 925,51 грн. та складається з: -725 369,55 грн. сума заборгованості по кредиту; - 85 570,81 грн. - нараховані та несплачені проценти за користування кредитом; - 12 985,15 грн.- пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів та сплату процентів.

Позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів вказану суму заборгованості та судові витрати.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2014 року позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «БАНК ФОРУМ» заборгованість по кредитному договору № 0339/06/07-КЕ від 26 травня 2006 року а саме:

· 725 369,55 гривень - сума заборгованості по кредиту;

· 85 570,81 гривень - нараховані та несплачені проценти за користування кредитом;

· 12 985,15 гривень - пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів та сплату та сплату процентів,

а всього 823 925,51 гривень.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_5, та ОСОБА_7, на користь ПАТ «БАНК ФОРУМ» заборгованість по кредитному договору № 0339/06/07-КЕ від 26 травня 2006 року а саме:

· 725 369,55 гривень - сума заборгованості по кредиту;

· 85 570,81 гривень - нараховані та несплачені проценти за користування кредитом;

· 12 985,15 гривень - пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів та сплату та сплату процентів,

а всього 823 925,51 гривень.

Загальну суму стягнення на користь ПАТ «БАНК ФОРУМ» за цим рішенням обмежено розміром 823 925,51 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26.05.2006 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 0339/06/07-КЕ, за яким останній отримав кредит в сумі 737376,75 гривень, строком по 25 листопада 2019 року під 15% річних.

Для належного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором 26.05.2006 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кожен окремо з банком уклали договори поруки, за умовами яких вони зобов'язалися нести відповідальність перед позивачем за вказаним кредитним договором.

Банк надав кредитні кошти на умовах договору.

На протязі дії кредитного договору між банком та ОСОБА_5 було укладено 10 додаткових угод до кредитного договору, остання з додаткових угод була укладена 30.09.2013 року за якою ОСОБА_5 в числі іншого погодився, що його заборгованість перед банком за кредитним договором за основною сумою боргу становить 737376,76 грн. (а.с. 21).

Однак свої зобов'язання, передбачені кредитним договором, боржник не виконав і станом на 03 вересня 2014 року загальна заборгованість по кредитному договору становить 823 925,51 грн. та складається з: -725 369,55 грн. сума заборгованості по кредиту; - 85 570,81 грн. - нараховані та несплачені проценти за користування кредитом; - 12 985,15 грн.- пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів та сплату процентів.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 611, 623, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції мав всі підстави для задоволення позову.

Щодо доводів апеляційної скарги.

Що стосується відсутності, на думку апелянта, у банку права на дострокову вимогу повернення боргу оскільки відсутні докази направлення письмової вимоги боржникові та поручителям, то згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Передбачення сторонами в договорі направлення досудових вимог не перешкоджає жодним чином стороні за договором звернутись до суду за захистом своїх прав передбачених як договором так і законом.

Є наявними і неоспорюється факт того, що договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), а також факт прострочення повернення чергової частини позики, в зв'язку з чим виникла вказана заборгованість.

З огляду на вказана в цій частині доводи скарги є такими, що протирічать діючому законодавству.

Далі доводи скарги зводяться фактично до того, що в справі відсутні письмові докази надання банком кредитних коштів боржнику.

Однак в справі окрім заяв боржника до банку на отримання кредиту (а.с. 46-51), є меморіальний ордер за яким ОСОБА_5 отримав кредит у сумі 1 013 756, 89 грн. для придбання іноземної валюти (а.с. 45), а також розрахунок банком заборгованості за кредитом з якого слідує, що ОСОБА_5 погашав виниклу заборгованість перед банком (а.с. 5), а також наявністю у справі 10 додаткових угод до кредитного договору з новими графіками повернення кредитних коштів, в останній із яких (№10 від 30.09.2013 року а.с. 21) за якою ОСОБА_5 погодився що його заборгованість перед банком за кредитним договором лише за основною сумою боргу становить 737376,76 грн.

Таким чином вказані в сукупності, окрім інших, письмові докази підтверджують виконання банком умов договору про надання кредитних коштів ОСОБА_5, а тому доводи скарги і в цій частині є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів про відкриття позичальником поточного рахунку, про не встановлення судом способу, порядку надання кредиту, про відсутність первинних бухгалтерських документів зводяться до відсутності доказів надання банком кредиту. Однак вказана обставина підтверджена переліченими вище доказами.

Посилання на те, що з розрахунку банку не видно з яких підстав стягнуто з боржника саме кошти в розмірі зазначеному в оскаржуваному рішенні, то вказане спростовується перш за все зазначеною додатковою угодо №10 до кредитного договору від 30.09.2013 року за якою ОСОБА_5 погодився що його заборгованість перед банком за кредитним договором лише за основною сумою боргу становить 737376,76 грн. (а.с. 21).

Відсутність розрахунку заборгованості на, що посилався апелянт спростовується наявним розрахунком банку (а.с. 5-6).

Посилання на відсутність в матеріалах справи у суду першої інстанції банківської ліцензії на здійснення валютних операцій не перешкоджало суду ухвалити оскаржуване рішення оскільки відповідно до вказаних умов договору сторони в додаткових угодах визначили валюту зобовязання за кредитом у гривнях, банк просив суд стягнути заборгованість також в гривнях.

Посилання апелянта на припущення підписання договору чи додаткових угод іншою особою замість нього, нічим не підтверджено. Особисто отримавши повітку (а.с. 79), до суду першої інстанції ОСОБА_5 не зявився, суду не надав жодних клопотань в тому числі і про призначення почеркознавчої експертизи, чи витребування доказів в цій частині. Таку експертизу він не просив провести і в апеляційній скарзі.

Всі вказані і оцінені колегією суддів доводи апеляційної скарги вірних висновків суду першої інстанції не спростовують, і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Отже висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування колегією судів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: