АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/803/15 Доповідач - Кузьма Р.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Кузьми Р.М.

суддів - Жолудько Л.Д., Сташківа Б.І.

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" про визнання кредитного договору недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2014 року ОСОБА_1звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на те, що кредитний договір б/н від 23.01.2007 року укладений нібито між ним та банком він не підписував і кредитних коштів та картку не отримував.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 06 травня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір від 23 січня 2007 року (який складається із заяви ОСОБА_1про відкриття рахунку та видачу платіжної картки від 23.01.2007 року), укладений між публічним акціонерним товариством комерційний банк ''ПриватБанк'' та ОСОБА_1.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства комерційного банку ''ПриватБанк'' на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволення позовних вимог в повному обсязі, застосувавши позовну давність, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що єдиним доказом, що взято судом першої інстанції в підтвердження не підписання позивачем кредитного договору є висновок експерта, який є недопустимим доказом, оскільки одержаний з порушенням порядку встановленого законом та не може бути взятий до уваги в якості доказу.

У судовому засіданні представник ПАТ КБ "ПриватБанк" підтримав апеляційну скаргу, зіславшись на доводи, викладені в ній, просить її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що укладення оспорюваного кредитного договору суперечило волевиявленню учасника правочину.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 205 ЦПК України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю на настання відповідних правових наслідків.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами.

Судом встановлено, що 23 січня 2007 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 24 % на рік за користування коштами, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Оспорюваний кредитний договір складається із заяви ОСОБА_1 про відкриття рахунку та видачу платіжної картки від 23 січня 2007 року та умов і правил надання банківських послуг.

Встановлено, що позивач будь-яких платежів за оспорюваним договором не здійснював, що підтверджується розрахунком заборгованості від 18.11.2013 року та позовною заявою банку до ОСОБА_1 поданою до Тернопільського міськрайонного суду від 25.11.2013 року .

Висновком судової почеркознавчої експертизи за № 830/14-22 від 17.09.2014 року наданої судовим експертом Тернопільського відділення КНДІСЕ МЮ України встановлено, що два підписи у графі «Підпис» у заяві клієнта ОСОБА_1 на відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки від 23 січня 2007 року виконано не ОСОБА_1, а іншою особою.

Посилання апелянта на те, що висновок експерта є недопустимим доказом та одержаний з порушенням порядку встановленого законом, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки допитаний в суді першої інстанції судовий експерт ОСОБА_2 суду пояснив, що підтримує наданий ним висновок судової почеркознавчої експертизи за № 830/14-22 від 17.09.2014 року, який відповідає вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчинила правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, та правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, в суді першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, зокрема, висновком судової почеркознавчої експертизи за № 830/14-22 від 17.09.2014 року, що оспорюваний кредитний договір укладений між сторонами у справі від 23.01.2007 року, не підписаний ОСОБА_1

Даний факт також підтверджується розрахунком заборгованості по кредиту від 18.11.2013 року з якого вбачається, що ОСОБА_1 будь-яких платежів щодо погашення заборгованості не здійснював.

Твердження апелянта щодо застосування строків позовної давності в зв'язку з тим, що позивачу було відомо про оспорюваний договір ще 18 січня 2008 року з часу отримання копії судового наказу є безпідставними, оскільки судовий наказ на який посилається представник ПАТ КБ "ПриватБанк", у подальшому був скасований за заявою позичальника, на тій підставі, що останній його не підписував.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"- відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_3