Справа № 215/2272/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

в складі: головуючого - судді Лиходєдова А.В.,

при секретарі Поліян І.В.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Мамонова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського районного суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Міський тролейбус» м. Кривого Рогу про зобов'язання укласти трудовий договір, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач первісно звернулася до суду з позовом до відповідача про зобов'язання укласти з нею трудовий договір, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 3400 грн. та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5000 грн. (а.с. 1-2).

Після усунення, за ухвалою суду від 03.06.2013 р., недоліків первісного позову виключено позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, а після уточнення позовних вимог перед початком розгляду справи по суті мотивувала позов тим, що вона, звернувшись до директора КП «Міський тролейбус» із заявою про прийняття її на роботу на посаду кондуктора громадського транспорту, 18.03.2013 р. отримала відмову у прийнятті на роботу, при тому, що вона до лютого 2011 року пропрацювала в цьому підприємстві чотири роки. У своїй відмові директор підприємства посилався на те, що вона несумлінний працівник, що не відповідає дійсності, а причина відмови, як вона вважає, в тому, що була членом Вільної профспілки залізничників України з 2008 року, з-за цього на неї адміністрацією цього підприємства здійснювався тиск (а.с. 15-16, 26-27).

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, а представник відповідача не визнав, посилаючись на те, що позивач особисто до відділу кадрів підприємства або до директора підприємства, стосовно свого працевлаштування не зверталася, трудовий договір є взаємна угода між працівником та власником або уповноваженим ним органом, а позивач в період з 23.03.2007 р. по 18.02.2011 р., працюючи на підприємстві на посаді кондуктора зарекомендувала себе несумлінним працівником, допускала фінансові порушення, пов'язані з обслуговуванням грошових цінностей, тому відмова в прийнятті на роботу є обґрунтованою.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи - докази: копії: трудової книжки; заяви від 12.02.2013 р. про прийняття на роботу; листа від 20.02.2013 р. про відмову в прийнятті на роботу; звернення від 04.01.2011 р. голови профспілки до директора КП «Міський тролейбус» щодо заохочення працівників; рішення від 19.01.2011 р. апеляційного суду Дніпропетровської області; повідомлення від 09.10.2009 р. прокурора Тернівського району м. Кривого Рогу про розгляд звернення ОСОБА_3, повідомлення від 19.04.2013 р. територіальної держінспекції з питань праці голові профспілки про результати перевірки КП «Міський тролейбус»; повідомлення від 04.09.2013 р. директора КП «Міський тролейбус» голові профспілки про розмір середнього заробітку кондуктора депо; наказу № 50-к від 15.02.2008 р. про дисциплінарні стягнення; наказу № 3-к від 06.01.2011 р. про стягнення; шляхового листа № 001229 від 05.02.2011 р.; акту індивідуальної перевірки № 000328 від 05.02.2011 р.; шляхового листа МТ № 005356 від 05.02.2011 р.; шляхового листа № 001154 від 15.01.2011 р.; акту № 000242 від 15.01.2011 р.; шляхового листа МТ № 001767 від 15.01.2011 р.; шляхового листа № 001214 від 16.01.2011 р.; акту індивідуальної перевірки № 000253 від 16.01.2011 р.; шляхового листа МТ № 001826 від 16.01.2011 р.; подання директора КТ «Міський тролейбус» профспілці щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_3; протоколу № 2 від 04.01.2011 р.; протоколу № 2 від 09.02.2011 р.; відмови від 25.02.2011 р. профспілки в наданні згоди на звільнення (а.с. 3-4, 5, 6, 7, 8-9, 10, 28, 29, 53, 53а, 54, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63, 64, 74), судом встановлені такі обставини, що мають значення для справи та відповідні їм правовідносини.

Позивач перебувала з відповідачем у трудових відносинах з 23.03.2007 р. по 18.02.2011 р. на посаді кондуктора.

18.02.2011 р. позивач була звільнена з роботи на підприємстві на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

12.02.2013 р. позивач надала заяву до відповідача на ім'я його директора про укладення з нею трудового договору на вакантну посаду кондуктора.

Відповідач 20.02.2013 р. листом повідомив позивача про відмову в працевлаштуванні на посаду кондуктора та відповідно в укладенні трудового договору, в зв'язку з тим, що за період роботи на підприємстві вона зарекомендувала себе як несумлінний працівник, так як неодноразово допускала фінансові порушення, пов'язані з безпосереднім обслуговуванням грошових цінностей, чим ухилялася від виконання обов'язків покладених трудовим договором.

Так, 06.01.2011 р. наказом № 3-к по КП «Міський тролейбус» позивачу було оголошено догану та позбавлено всіх одноразових заохочувальних виплат терміном на один рік за порушення п. 2.6 РІК (Робочої інструкції кондуктора), а саме за те, що 10.12.2010 р. під час контролю не надала контролерам кондукторську сумку для підрахунку каси.

Крім цього, аналогічні порушення позивачем було допущено 15.01.2011 р., 16.01.2011 р., 05.02.2011 р..

Вказані порушення свідчать про невиконання позивачем положень ст. 139 КЗпП України та стали підставою внесення директором КП «Міський тролейбус» до Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України, членом якої була на той час позивач, подання про надання згоди на її звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України (винні дії працівника, який безпосередньо обслуговує грошові кошти, товарні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу).

Хоча в задоволенні вказаного подання, розглянутого відповідно до ст. 43 КЗпП України, було відмовлено, але сама відмова не спростовує фактів вказаних порушень зі сторони позивача, так як про їх наявність свідчать надані відповідачем докази, тому що наявність відмови в задоволенні подання, ще не свідчить про відсутність цих фактів, оскільки відповідно до ч. 7 ст. 43 КЗпП України, якщо така відмова має обґрунтування, то у разі звільнення працівника всупереч цьому, він повинен бути поновленим на роботі судом без дослідження обґрунтованості та законності мотивів з яких відмовлено в наданні згоди на звільнення, а оскарження цієї відмови до суду підприємством відповідно не передбачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Ст. 22 КЗпП України забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу. При цьому не допускається пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.

Після дослідження та оцінки доказів у справі, надані сторонами відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України докази вважаються судом належними, згідно до ст. ст. 58, 59 ЦПК України і вони свідчать про обґрунтованість та вмотивованість відмови у прийнятті на роботу з підстави, що пов'язана з діловими якостями працівника під час попередньої роботи в КП «Міський тролейбус», а саме з її несумлінністю, невиконанням положень «Робочої інструкції кондуктора», тобто трудової дисципліни.

Таким чином, судом встановлена відсутність порушень прав позивача зі сторони відповідача при відмові у прийнятті на роботу на посаду кондуктора громадського транспорту, в тому числі при наявності у відповідача вакантних посад кондуктора.

Доводи позивача про те, що адміністрація відповідача переслідувала її за те, що вона була членом незалежної профспілки та з цих же підстав відмовила в прийнятті на роботу, не можуть бути взяті до уваги, оскільки спростовуються дослідженими та наведеними судом доказами.

Таким чином, не підлягає задоволенню і позовна вимога про оплату часу нібито вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору, від сплати якого звільнений позивач, так як вона звернулася з позовом про зобов'язання укласти трудовий договір, тобто з позовом, що відноситься до спорів, які випливають із трудових правовідносин, компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного, ст. ст. 21, 22, 41, 43, 139 КЗпП України, керуючись ст. ст. ст. ст. 10, 11, 58-60, 61,169, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Міський тролейбус» м. Кривого Рогу про зобов'язання укласти трудовий договір, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Судові витрати у вигляді судового збору, від сплати якого звільнено позивача, компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-и денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: