Справа № 642/9768/15-ц
Провадження № 2/642/138/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

За участі секретаря Радько В.В.,

розглянувши заяву про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу -

встановив:

19.01.2016 р. позивач звернувся до Ленінського районного суду м.Харкова із заявою про забезпечення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, вказуючи, що просить заборони вчиняти дії щодо передачі/відчудження квартири № 70, що розташована за адресою: м.Харків, вул.Борзенко, буд. № 2, що належить ОСОБА_3, оскільки він вважає, що відповідач може вжити заходів щодо позбавлення усіх своїх майнових активів, що зробить неможливим виконання рішення суду.

З матеріалів заяви вбачається, що позивач обґрунтовує свої вимоги про забезпечення позову посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем на забезпечення основного зобов'язання було укладено іпотечний договір, предметом якого була квартира № 70, що розташована за адресою: м.Харків, вул.Борзенко, буд. № 2, що належить ОСОБА_3

На час звернення із зазначеною заявою про забезпечення позову йому стало відомо, що у Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень існує запис про зняття вказаної іпотеки.

На підтвердження своїх слів позивач надав фотокопії з реєстру речових прав.

Однак з наданих фотокопій суд не може встановити ні об'єкт нерухомості, з якого було знято обтяження, ні ким саме було заявлено вимогу про зняття обтяження.

Враховуючи вищевикладене, суду не надані докази вчинення відповідачем дій, які б свідчил про його намір здійснити відчудження вказаної квартири.

Відповідно до положень ст. 151 ЦПК України, позивачу потрібно обґрунтувати причини необхідності забезпечення вказаного позову, а саме обґрунтувати його припущення щодо можливості вчинення відповідачем дій, спрямованих на відчуження вказаного майна, що могло б спричинити неможливість виконання рішення суду, та необхідність забезпечення позову саме вказаним видом забезпечення. Проте, ніяких додаткових пояснень з приводу вказаних відомостей надано не було.

Відповідно до ч.2 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Відповідно до ч.3 цієї ж статті, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» : «Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам… Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.»

При вивченні матеріалів заяви та доданих до неї документів встановлено, що у заяві про забезпечення позову не зазначено конкретних причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, а саме представник позивача не вказує у заяві про забезпечення позову наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову можуть у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Оскільки позивачем у своїй заяві не обґрунтовано у повному обсязі необхідність забезпечення позову шляхом накладення заборони вчиняти дії щодо передачі/відчудження на майно відповідача, а саме його квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а тому суд не може визнати застосування забезпечення позову у даному випадку законним, доцільним та співрозмірним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.151,153,293 ЦПК України,

ухвалив:

у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу- відмовити за необгрунтованістю.

Повідомити позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою повернення заяви.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя