Справа № 555/1048/15-ц
Номер провадження 2/555/389/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 року

Березнівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Мельника В. Я.

при секретарі Лисенко О. Л.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

його представника,

адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Березне цивільну справу за позовом Державного підприємства "Соснівське лісове господарство" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Державне підприємство "Соснівське лісове господарство" вказує в заяві від 20 травня 2015 року, що згідно наказу № 18 від 26 січня 2011 року відповідачу ОСОБА_2 було надано вихідну допомогу згідно пункту другого статті 44 КЗпП України у сумі 1478 гривень 16 копійок та згідно наказу № 19 від 26 січня 2011 року - в сумі 2956 гривень 29 копійок.

18 травня 2011 року рішенням Березнівського районного суду Рівненської області (справа № 2-326/11) відповідача було поновлено на посаді.

Зазначає, що наказом № 93 від 31 травня 2011 року "Про скасування наказів № 18 та 19" ОСОБА_2 зобов'язано повернути нараховані суми допомоги.

Він цього добровільно не зробив.

На підставі ст. 526 ЦК України, ст. ст. 109,119 ЦПК України просить стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав і конкретизував.

Просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 4 434 гривні 45 копійок, що становить виплачені ОСОБА_2 у 2011 році при звільненні його з роботи у зв'язку із скороченням штатного розпису суми вихідної допомоги, спочатку у розмірі середнього заробітку, а пізніше - ще два середніх заробітки, що мало місце 3 лютого 2011 року та 8 лютого 2011 року.

Зазначає, що оскільки 18 травня 2011 року Березнівським районним судом ОСОБА_2 було поновлено на роботі, право на вихідну допомогу, що належала йому по закону на момент звільнення по скороченню штатів, він втратив.

В даний час ОСОБА_2 звільнився з посади, в ДП Соснівське лісове господарство" не працює. При звільненні з роботи з ОСОБА_2 за його згодою було вирахувано виплачені йому при звільненні по скороченню штатів суми вихідної допомоги, що склали три його середніх заробітних плати перед звільненням.

Однак, у 2014 році судом йому було поновлено строк для пред'явлення виконавчих листів у справі про поновлення його на роботі до виконання, а кошти, які підлягали стягненню по рішенню суду, були отримані ОСОБА_2 в повному обсязі. Таким чином, суми вихідної допомоги залишилися з нього не витребуваними.

На підтвердження своєї позиції покликається на лист Міністерства праці та соціальної політики від 8 січня 2009 року № 1/06/186-09 "Щодо права підприємства стягнути з поновленого працівника вихідну допомогу, яка була виплачена йому при звільненні, і грошову компенсацію за невикористану відпустку".

В ході судового розгляду 22 червня 2015 року представник позивача ОСОБА_1 збільшив позовні вимоги до 5 217 гривень.

Зазначив, що загальна сума нарахованої ОСОБА_2 вихідної допомоги з урахуванням податку на доходи фізичних осіб в сумі 782 гривні 55 копійок, що була сплачена господарством, становитиме 5 217 гривень. Саме таку суму просить стягнути з відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_3 не визнали звернутих до відповідача вимог.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3, вважаючи вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню, вказує на те, що невірним є посилання ДП "Соснівське лісове господарство" на ст. 526 ЦК України, як на правову підставу заявлених вимог.

Адже спір є трудовим. Адміністрація без згоди працівника самоправно вирахувала кошти в сумі 7 876 гривень 70 копійок з ОСОБА_2 без його на те згоди.

Трудове законодавство, зокрема ст. 129 КЗпП України, забороняє відрахування з вихідної допомоги та інших виплат. Отримав ОСОБА_2 кошти по рішенню суду, яке набрало законної сили. А тому стягнення з них вихідної допомоги є неправомірним. Поверненню суми вихідної допомоги не підлягають.

ОСОБА_4, на який посилається позивач, є підзаконним нормативним актом, суперечить трудовому законодавству і враховуватися не може.

Покликається також на пропуск позивачем без поважних причин трирічного строку позовної давності для звернення до суду.

Просить з наведених підстав в позові відмовити.

Вислухавши сторін, дослідивши надані ними докази, суд відмовляє Державному підприємству "Соснівське лісове господарство" в позові з наступних підстав.

В судовому засіданні достовірно встановлено та сторонами не оспорюється той факт, що виплачена ОСОБА_2 вихідна допомога згідно списків на зарахування заробітної плати від 3 лютого 2011 року та від 8 лютого 2011 року (а. с. 5-6) в розмірі 4 434 гривні 45 копійок, а з врахуванням податку на доходи фізичних осіб, що становить 782 гривні 55 копійок, - 5 217 гривень, ОСОБА_2позивачу фактично повернута не була.

Відрахування цих сум під час проведення остаточного розрахунку з ОСОБА_2 при звільненні його з роботи, відповідачем здійснено в порушення вимог ст. 127 КЗпП України.

ОСОБА_2 заперечив той факт, що він давав згоду на відрахування з його заробітку сум виплаченої йому вихідної допомоги, а ДП "Соснівське лісове господарство на ствердження такого факту жодних доказів не надало.

Вказана норма закону не передбачає можливості відрахування із заробітної плати працівника з ініціативи адміністрації вихідної допомоги, виплаченої йому без належних підстав, що виявилося після поновлення відповідача на роботі.

Поряд з цим, суд погоджується з позицією сторони відповідача, що норми, передбачені ст. 526 ЦК України, яка регулює питання загальних умов виконання зобов'язань, а тим більше процесуальні норми статей 109,119 ЦПК України, на які покликається в заяві позивач, та в судовому засіданні його представник ОСОБА_1, не можуть бути підставою для задоволення позову.

У передбаченому ч.2 ст. 31 ЦПК України порядку - до початку розгляду судом справи по суті, позивач шляхом подання письмової заяви підставу позову не змінив.

Тоді як спір дійсно випливає з цивільно-правових, а не з трудових правовідносин.

Згідно з ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Після набуття законної сили рішенням Березнівського районного суду від 18 травня 2011 року про поновлення ОСОБА_2 на роботі суми виплаченої йому вихідної допомоги у зв'язку із звільненням його з роботи по скороченню штату слід розцінювати як безпідставно набуте ним майно позивача.

Однак, з наведених підстав позивач стягнути їх не просить. Не просить також представник позивача ОСОБА_1 поновити строк звернення до суду з цим позовом, вважаючи його не пропущеним.

Проте, слід погодитися з представником відповідача адвокатом ОСОБА_3, що строк позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення сум вихідної допомоги, позивачем пропущено, а зазначені представником позивача ОСОБА_1 причини поважними не є.

Наявність поважних причин в судовому засіданні не встановлено.

Безпідставним є покликання позивача на те, що йому стало відомо про порушення його права на стягнення спірних сум лише після поновлення судом ОСОБА_2 строку для звернення до примусового виконання виконавчих листів у справі про поновлення на роботі, що мало місце у 2014 році.

Адже, як встановлено в судовому засіданні, поновлений ОСОБА_2 на роботі після звільнення його по скороченню штатного розпису ще 18 травня 2011 року, після цієї дати спочатку наказом № 93 від 31 травня 2011 року "Про скасування наказів № 18 та 19" ОСОБА_2 було зобов'язано повернути нараховані суми допомоги, а потім в порушення вимог закону позивач суми отриманої вихідної допомоги відрахував з ОСОБА_2 при звільненні з роботи.

Отже, йому було відомо про порушення його права саме з 18 травня 2011 року, а перешкод для звернення до суду до 20 травня 2015 року у Державного підприємства "Соснівське лісове господарство" не існувало.

Разом з тим, зі змісту ч.1 ст. 261 ЦК України слідує, що строк позовної давності застосовується судом лише у разі порушення права особи.

В судовому засіданні безспірно встановлено, що заборгованості у ОСОБА_2 перед позивачем, яка підлягала б стягненню з нього виходячи з вимог ст. 526 ЦК України, не існує.

Стягнути з ОСОБА_2 безпідставно отримані ним кошти в розмірі 4 434 гривні 45 копійок з підстав, встановлених ст. 1212 ЦК України, позивач не просив.

Тоді як суд згідно з вимогами ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

А тому з підстав порушення ОСОБА_2 прав позивача - невиконання своїх зобов'язань перед ним, - Державному підприємству "Соснівське лісове господарство" в позові до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості має бути відмовлено.

Керуючись ст. ст. 4-14,209,212-215,218 ЦПК України, ст. 526 ЦК України, ст. 44, 127 Кодексу законів про працю України, суд

В И Р І Ш И В:

Державному підприємству "Соснівське лісове господарство" в позові до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Березнівський районний суд.

Суддя: ОСОБА_5