Справа № 202/2953/15-ц
Провадження № 2/0202/2826/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 травня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Бєсєди Г.В.

при секретарі: Чумак В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про скасування рішення, визначення порядку спілкування з дитиною та усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2, виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, в якій просив суд скасувати частково рішення Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради від 20 березня 2015 року № 58, визначити способи участі у спілкування з дитиною у вигляді надання можливості йому брати участь у вихованні сина та спілкуванні з ним два рази на тиждень у вільні від навчання часи протягом 6 годин, у вихідні дні із 10 ранку суботи до 10 ранку неділі за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1, під час осінніх, зимових, весняних канікул 1/2 частину днів в цей період та на день народження дитини у розмірі чотирьох годин у вільний від навчання час.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він з відповідачем ОСОБА_2 перебував в зареєстрованому шлюбі, в якому народилась сумісна дитина. З 01 грудня 2014 року він та його син проживають окремо. У зв'язку з тим, що він дійшов згоди з відповідачем щодо днів та часу побачення з дитиною, він подав заяву до Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради та отримав рішення, в якому був встановлений порядок побачень його з дитиною, а саме один раз на тиждень з 10.00 години до 18.00 години. Зазначав, що відповідач формально відноситься до своїх обов'язків, не має свого власного житла, не має коштів для утримання дитини, враховуючи орендну плату квартири, в якій відповідач мешкає. Разом з тим, він проживає в квартирі, де дитина може мати власну кімнату. Стверджує, що незважаючи на рішення Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, вимагає спілкуватись з ним у її присутності, що суперечить рішенню, чинить психологічний тиск на дитину, в результаті якого останній не може висловлювати свої почуття до нього. Вважає, що його права порушені, у зв'язку з чим, посилаючись на ст. ст. 155, 157, 159 СК України просить задовольнити позов в повному обсязі.

В судові засідання з'являвся позивач та його представник, які підтримали викладені в позовній заяві обставини та просили задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

Відповідач та його представник також з'явились в судове засідання, заперечували проти обставин, викладених в позовній заяві, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначали, що відповідачем не здійснюються перешкоди позивачу, у вихованні та спілкуванні з дитиною, у визначений в рішенні час, дитина завжди перебуває з батьком, крім цього на день народження дитини, та в інші дні батько зажди має можливість спілкуватись з дитиною.

Представник органу опіки та піклування Індустріальної у м. Дніпропетровську ради у судові засідання також не з'являвся, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, та в якій просили ухвалити рішення в інтересах дитини з врахуванням рішення Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради від 20 березня 2015 року.

В судовому засіданні було допитано в якості свідка ОСОБА_3, яка знайома із позивачем і відповідачем, та зазначала, що будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною відповідач не здійснює, навпаки, в багатьох випадках спілкування її з відповідачем або зустрічей, дитина знаходилась з батьком, в тому числі і не тільки у час, визначений у рішенні Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради.

Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого 15 травня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_1.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2015 року шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 10 вересня 2005 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 408, розірвано.

Судом встановлено, що сторони проживають окремо, дитина проживає з матір'ю.

Рішенням Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради № 58 від 20 березня 2015 року встановлено порядок побачень батьку ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4, а саме: один раз на тиждень, у вихідний день з 10.00 години до 18.00 години, та враховуючи малолітній вік дитини, рекомендовано батькам вирішити можливість спільного оздоровлення батька з дитиною за домовленістю сторін.

Відповідно до положень статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ч. 2 ст. 158 СК України, рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання.

Згідно ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтями 58, 59 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів.

Відповідно до правил статті 59 ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом не встановлено, а позивачем не надано належних та допустимих доказів, що відповідачем порушуються вимоги закону, зокрема ч. 2 ст. 158 СК України, та остання не виконує рішення Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради № 58 від 20 березня 2015 року, перешкоджає позивачу виконувати обов'язок передбачений ч. 2 ст. 157 СК України.

При цьому суд не може прийняти до уваги доводи позивача про те, що відповідач не має належних умов для проживання дитини та необхідних коштів для її забезпечення, оскільки зазначені твердження не відносяться до предмету спору.

Підстав для скасування рішення Індустріальної районної ради у місті Дніпропетровську від 20 березня 2015 року суд також не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст.ст. 7, 157 - 159 СК України, 10, 60, 61, 79, 208, 209, 212-218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про скасування рішення, визначення порядку спілкування з дитиною та усунення перешкод у спілкуванні з дитиною - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції.

Суддя: Г.В. Бєсєда