Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/3268/15 Головуючий у 1-й інстанції: Шавиріна Л.П.
Є.У. № 236/1750/14-ц Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 16 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ремонтно-будівельні послуги», про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 13.03.2008 року за усним договором позики передав ОСОБА_3 кошти у сумі 25 000 доларів США, що на момент звернення до відповідача з претензією за офіційним курсом НБУ складало 296 960 грн.

При фактичному одержанні вказаної суми відповідачем була надана розписка від 13.03.2008 року. Згідно зазначеної розписки ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 вказані кошти, та за усною домовленістю зобов'язався повернути кошти, але строк виконання боржником обов'язку у розписці встановлений не був.

10.04.2014 року позивач направив відповідачу претензію з вимогою сплатити борг шляхом поштового переказу на його ім'я за адресою: АДРЕСА_1 на суму боргу 25 000 доларів США, що на день звернення за офіційним курсом НБУ складало 296 960 грн. та 53 452 грн. - три проценти річних від простроченої суми.

Але зазначена претензія була повернута Укрпоштою з довідкою про причину повернення - за закінченням терміну зберігання та листом вих. № 46 від 15.05.2014 року за підписом начальника ЦОС № 5 ЦПЗ № 2 ХД УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_5, відповідно до якого рекомендований лист відправлений позивачем ОСОБА_3 не отриманий адресатом з причини відмови в усній формі. Про лист адресат був поінформований - повідомлення було опущене в поштову скриньку 12 квітня та повторно 16 квітня 2014 року. Змусити клієнта отримати кореспонденцію Укрпошта не може.

Таким чином, відповідач борг не сплатив, взяті на себе зобов'язання не виконав.

Сума боргу на момент звернення до відповідача з претензією складала 296 960 грн., грошима відповідач користувався і користується з 13 березня 2008 року, тобто протягом 6 років у період з 13.03.2008 року до 13.03.2014 року.

Таким чином, 3% річних від суми боргу складає:

- з 31.03.2008р. до 31.03.2009р. - 8 908,80 грн.;

- з 31.03.2009р. до 31.03.2010р. - 8 908,80 грн.;

- з 31.03.2010р. до 31.03.2011р. - 8 908,80 грн.;

- з 31.03.2011р. до 31.03.2012р. - 8 908,80 грн.;

- з 31.03.2012р. до 31.03.2013р. - 8 908,80 грн.;

- з 31.03.2013р. до 31.03.2014р. - 8 908,80 грн., а всього - 53 452 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 296 960 грн. та три відсотки річних у сумі 53 452 грн.

Заочним рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 16 січня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в рахунок погашення боргу 350 412 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 3 504,12 грн.

Не погоджуючись із рішення суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

За ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що між сторонами виник спір з приводу невиконання відповідачем зобов'язання з повернення боргу за договорами позики в сумі, вказаній у розписці. До вказаних правовідносин суд застосував положення ст.ст. 533, 625, 1046-1050 ЦК України, та з врахуванням досліджених у судовому засіданні доказів щодо вимог позивача про стягнення суми боргу, процентів за користування грошовими коштами і прийнявши до уваги, що зобов'язання за договором позики не виконані, грошові кошти не повернуті, суд вважав за доцільне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Але з такими висновками суду щодо визначення характеру правовідносин між сторонами та застосування норм матеріального права погодитись не можна, оскільки вони не відповідають обставинам справи, та не враховують наявні у справі докази, а тому призвели до постановлення неправильного судового рішення у справі.

Так, відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу за договором позики, в підтвердження укладення якого надав розписку від 13.03.2008 року, з якої слідує, що відповідач отримав від позивача 25 000 доларів США для ведення підприємницької діяльності. Зобов'язується повернути за домовленістю (т. 1, а.с. 4).

10.04.2014 року позивачем було направлено відповідачу за місцем його проживання вимогу про повернення боргу, яка повернута на адресу ОСОБА_4 із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (т. 1, а.с. 5, 7, 8).

За ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, у відповідності до вищенаведених вимог закону відповідач повинен видати позивачеві розписку про позичені гроші.

Проте, зі змісту розписки від 13.03.2008 року не слідує, що грошові кошти позивачем передавалися відповідачу у борг, а тому така розписка не підтверджує укладення сторонами договору позики, за правовою природою якої виникає зобов'язання повернення отриманих у борг грошових коштів.

Заперечуючи проти вимог позивача, представник відповідача зазначала, що ОСОБА_3 не укладав із ОСОБА_4 договір позики ані в усній, ані в письмовій формі. Розписка, копія якої надана суду позивачем, була написана відповідачем на виконання договору про спільну діяльність від 13.03.2008р., який сторони вчинили за участю юридичної особи - ПП "Туристичне агентство "Меридіан-2006", з метою здійснення спільної діяльності в сфері торгівлі меблями й комплектуючими до неї (т. 1, а.с. 158-159).

Як вбачається з матеріалів справи, умовами договору про спільну діяльність від 13.03.2008р., укладеного між ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ПП "Туристичне агентство "Меридіан-2006" було передбачено, що сторони домовились про організацію спільної діяльності у сфері покупки та продажу меблів та комплектуючих до неї для досягнення господарської та комерційної мети, а саме отримання прибутку. Сторони зобов'язалися діяти спільно шляхом об'єднання майна, грошових коштів та зусиль, а також шляхом використання у спільній діяльності організаційної структури, організаційно-правової форми та матеріально-технічної бази, що є власністю ПП "Туристичне агентство "Меридіан-2006" (т. 1, а.с. 160, 184).

Відповідно до п. 3.1 договору ОСОБА_4 зобов'язався у день підписання цього договору передати ОСОБА_3 грошовий внесок в розмірі 126 250 грн. в еквіваленті 25 000 доларів СІІІА, що підтверджується розпискою ОСОБА_3

А ОСОБА_3 за умовами п. 4.1 договору після підписання цього договору та отримання від ОСОБА_4 грошового внеску у порядку, передбаченому цим договором, використовуючи статус засновника ПП "Туристичне агентство "Меридіан-2006", зобов'язався внести отриманий від ОСОБА_4 грошовий внесок на розрахунковий рахунок чи в касу ПП "Туристичне агентство "Меридіан-2006" на умовах безпроцентної фінансової допомоги для реалізації мети спільної комерційної діяльності за цим договором.

У відповідності до п. 5.1.2 договору після його підписання та отримання від ОСОБА_3 грошових внесків у порядку, передбаченому цим договором, ПП "Туристичне агентство "Меридіан-2006" повинно укласти господарські договори з ТОВ "Меблева фабрика "Маршал" на поставку меблів та комплектуючих до неї для реалізації мети спільної комерційної діяльності за цим договором.

ОСОБА_3 передав суму в розмірі 25 000 доларів США ПП "Туристичне агентство "Меридіан-2006", що на момент передачі було еквівалентно 126 250 грн., що підтверджується банківськими квитанціями: від 31.03.2008р. на суму 24 500 грн., від 25.06.2008р. на суму 3 300 грн., від 18.07.2008р. на суму 200 грн., від 25.07.2008р. на суму 4 300 грн., від 26.08.2008р. на суму 2 350 грн., від 12.09.2008р. на суму 40 000 грн., від 17.10.2008р. на суму 200 грн., від 23.10.2008р. на суму 400 грн., від 27.10.2008р. на суму 4 425 грн., від 25.12.2008р. на суму 4 150 грн., квитанціями прибуткового касового ордеру № 12 від 21.04.2008р. на суму 10 000 грн., № 17 від 22.04.2008р. на суму 10 000 грн., № 20 від 23.04.2008р. на суму 10 000 грн., № 25 від 24.04.2008р. на суму 10 000 грн., № 30 від 25.04.2008р. на суму 2 425 грн., а всього - 126 250 грн. (т. 1, а.с. 161-168).

Вказаний внесок ОСОБА_4 126 250 грн. дорівнює його долі - 62,5% (розділ 7 договору).

Розподіл результатів спільної діяльності повинен був здійснюватись відповідно до розділу 9 договору. Прибуток, отриманий від спільної діяльності, підлягає розподілу пропорційно часткам, визначеним у розділі 7 договору (п. 9.2). Підведення підсумків спільної діяльності, розподіл прибутку між сторонами здійснюється на підставі окремого звіту, що складається ПП "Туристичне агентство "Меридіан-2006" (п. 9.3). Фактичний розподіл прибутку здійснюється ПП "Туристичне агентство "Меридіан-2006" шляхом перерахування відповідної частки прибутку сторонам договору. ОСОБА_4 отримує свою частку прибутку через ОСОБА_3, якому сума прибутку, належна ОСОБА_4 виплачується через розрахунковий рахунок як засновнику підприємства, або шляхом розподілу сумісно придбаної продукції у порядку, визначеному сторонами.

Поставка меблів була здійснена 25.04.2008р. та 21.10.2008р. У подальшому меблі були реалізовані з метою отримання прибутку оптовому покупцю ФОП ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 183, 185-191).

За ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності (ст. 1131 ЦК України).

З огляду на викладене, відсутні підстави для застосування до вказаних правовідносин положень законодавства, яке регулює договір позики, оскільки правовідносини сторін регулюються ст.ст. 1130-1143 ЦК України, а тому відсутні і підстави для стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, на підставі ст.ст. 307, 309 ЦПК України судова колегія вбачає підстави для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 16 січня 2015 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: