Справа № 489/763/15-ц
Номер провадження 2/489/983/15
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

18 червня 2015 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ОСОБА_2 (далі-відповідач) про стягнення компенсації матеріальної і моральної шкоди,

встановив

В лютому 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, обґрунтовував свої вимоги тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, матері позивачки завдано значних тілесних ушкоджень, внаслідок чого настала її смерть. Крім того, позивач зазначає, що за відсутності достатніх доказів вина відповідача не встановлена, кримінальне провадження закрито. Проте у зв'язку зі смертю матері позивачці була спричинена матеріальна та моральна шкода.

Посилаючись на викладене позивач просив стягнути з відповідача відшкодування матеріальної шкоди, пов'язаної з організацією похорон у розмірі 26052 грн., та відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

В судовому засіданні позивач підтримала позов в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, наполягала на задоволенні позову. Не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду невідомо.

Ухвалою суду вирішено проводити заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

07.12.2011 в м. Миколаєві з боку вул. 295-ї Стрілецької Дивізії в районі будинку №42-А в напрямку вул. Космонавтів відповідач, керуючи автомобілем марки "ГАЗ 3221" здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 В результаті ДТП пішохід від отриманих тілесних ушкоджень, померла на місці пригоди.

Постановою від 30.01.2014 кримінальне провадження закрито через не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримати.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як вбачається з матеріалів справи, шкода була завдана автомобілем, тобто джерелом підвищеної небезпеки, тому в даному випадку необхідно застосовувати положення статті 1187 ЦК України. Згідно з ч. 2 зазначеної статті шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У п. 4 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Аналізуючи вищезазначене положення, суд вважає, що в даному випадку діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Позивачем надано квитанції, що підтверджують розмір витрат на ритуальні послуги, облаштування пам'ятник, витрат на правову допомогу тощо в сумі 26052 грн.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача моральну шкоду.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ N 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати не майнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 4 зазначеної постанови з'ясуванню підлягають обставини, а саме в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Отже, при прийнятті рішення про відшкодування моральної шкоди, необхідно встановити наявність трьох елементів:

1) шкода була завдана внаслідок неправомірних дій особи, які призвели до моральних страждань;

2) наявність причинно - наслідкового зв'язку між діями винного та наслідками;

3) вина такої особи.

Позивач вказує на те, що моральна шкода полягає у перенесених стражданнях та переживаннях у зв'язку з втратою рідної людини (матері). Моральна шкода заподіяна внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Виходячи з того, що Конституцією України закріплено, що людина, її життя та здоров'я є найвищою цінністю, враховуючи глибину та неповоротність втрати позивачем рідної людини (матері), суд вважає, що компенсація моральної шкоди в сумі 50 000 грн. відповідає засадам розумності і справедливості.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 226 ЦПК України суд

вирішив

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації матеріальної і моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, 11.09.1963 р. н., народився в м. Миколаєві, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 компенсацію матеріальної шкоди в сумі 26052 (двадцять шість тисяч п'ятдесят дві) грн. та компенсацію моральної шкоди 50000 (п'ятдесят тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 504,12 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Кокорєв