Номер провадження: 22-ц/785/5868/15
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А. суддів: Бабія А.П., Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Київська районна адміністрація Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні домоволодінням, визначення порядку користування домоволодінням та вселенням за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 06.05.2015 року,

встановила:

У березні 2012 року ОСОБА_2, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, звернулася з позовом до ОСОБА_4, який в подальшому змінила та просила зобов'язати відповідача припинити чинити дії які перешкоджають позивачам здійснювати свої права щодо користування будинком АДРЕСА_1, вселити ОСОБА_2 та її неповнолітнього сина в вищезазначений будинок.

В обгнунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що вона, її син та відповідач є співвласниками спірного будинку, однак позивачі не можуть користуватись та розпоряджатись своєю власністю, оскільки відповідач змінив замки та не впускає позивачку та її сина до спірного будинку, а тому ОСОБА_2 вимушена звернутись до суду з позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06.05.2015 року позов задоволений. Зобов'язано ОСОБА_4 припинити чинити дії які перешкоджають ОСОБА_2, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 здійснювати свої права щодо користування будинком АДРЕСА_1. Вселено ОСОБА_2 та її неповнолітнього сина - ОСОБА_3 у будинок АДРЕСА_1.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, сторони, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції посилався на те, що згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом та про право на спадщину за законом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками 1/18, 13/48, 13/96, 1/18 частин домоволодіння АДРЕСА_1, ОСОБА_4 є власником 11/24 частин зазначеного домоволодіння.

На даний час у вищезазначеному будинку проживає відповідач зі своєю дружиною, позивачка та її син не може користуватися своїм правом власності.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Доводи представника відповідача про неможливість вселення позивачки оскільки між ними недружні стосунки, не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про вселення. Тривалий час сторони спробували врегулювати спір мировим шляхом, однак ніякої домовленості не досягли, крім того, у позивачки іншого житла для проживання не має і на даний час вона вимушена знімати житло для проживання з неповнолітнім сином.

При таких обставинах, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги ОСОБА_2, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Колегія погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції зобов'язуючи ОСОБА_4 припинити чинити дії які перешкоджають ОСОБА_2, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 здійснювати свої права щодо користування будинком АДРЕСА_1 не зазначив які саме дії на думку позивача, заважають йому здійснювати право щодо користування будинком є помилковими, оскільки зазначений висновок суду першої інстанції нерозривно пов'язаний з задоволенням інших вимог позивачі пов'язаних зі вселенням до будинку АДРЕСА_1. Те, що відповідач перешкоджає позивачам у вселенні та користуванні зазначеним будинком свідчить невизнання відповідачем позову, подання апеляційної скарги відповідно до якої відповідач заперечує право позивачів на вселення та користування зазначеним будинком.

Зазначення в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення про вселення позивачів у будинок АДРЕСА_1 не дослідив фактичну можливість вселення без встановлення між сторонами порядку користування зазначеним будинком є помилковим, оскільки встановлення порядку користування житловим будинком можливо як шляхом домовленості між сторонами так і шляхом пред'явлення відповідного позову.

Судом встановлено, що згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом та про право на спадщину за законом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками 1/18, 13/48, 13/96, 1/18 частин домоволодіння АДРЕСА_1, ОСОБА_4 є власником 11/24 частин зазначеного домоволодіння.

Відповідно до частин 1-3 ст. 358 ЦК України: право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відмова в задоволенні заявлених позивачами вимог, порушить їх права передбачені ст. 317, 358, 391 ЦК України.

На підставі наведеного, колегія вважає, що суд першої інстанції поршень норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновки суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 06.05.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Судді О.А. Ступаков

А.П. Бабій

В.А. Станкевич