АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Головачова Я.В., Соколової В.В.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 квітня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживача, шляхом визнання кредитного договору частково недійсним,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживачів, шляхом визнання частково недійсним кредитного договору № 326-004/ФКВ-08, укладеного 11.07.2008 р. між нею та ТОВ «Укрпромбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк»), відповідно до якого вона отримала грошові кошти в розмірі 22 000,00 доларів США на строк до 10.07.2023 р., з відсотковою ставкою 12,4% на рік.

Посилаючись на те, що пункти 1.7, 2.10 кредитного договору не відповідають чинному законодавству, оскільки укладені з порушенням Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципу добросовісності та їх наслідками є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на її шкоду як споживача, просила визнати зазначені пункти договору недійсними.

Справа №757/9034/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/8970/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Остапчук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.04.2015 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Зазначала, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не звернув увагу на зміст та підстави позову та в порушення вимог процесуального закону не навів мотивів з яких він дійшов висновку про те, що спірні пункти договору є справедливими і не порушують її права як споживача.

Крім того посилалася на те, що суд не урахував, що встановивши у кредитному договорі комісію за управління кредитом, Банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються їй як споживачеві та, що само по собі укладення договору не свідчить про його дійсність та законність у спірній частині.

Також вказувала на те, що представник відповідача в судовому засіданні не зазначили які саме послуги за управління кредитом банк повинен був надавати, та не надав доказів на підтвердження того, що такі послуги надавалися.

Вказувала на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою її доводи про те, що передбачене п.2.10 договору нарахування комісії за управління кредитом здійснюється у гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу НБУ на день нарахування, що призводить до змін у її витратах за кредитним договором і є несправедливим.

В судове засідання ОСОБА_1 не з'явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, в апеляційній скарзі зазначила про розгляд справи за її відсутності.

Представник ПАТ «Дельта Банк»» просив апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що її доводи є безпідставними. Крім того вказував на те, що позивачка пропустила строк позовної давності про застосування якої він просив у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.07.2008 р. між ТОВ «Український промисловий банк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого Банк зобов'язався надати позичальнику кредит в сумі 22 000,00 доларів США, а відповідач зобов'язався сплачувати щомісяця до 20 числа суму мінімального необхідного платежу, що становить 122,22 доларів США та 12,4 % річних за користування кредитними коштами, строком до 10.07.2023 р.

Пунктом 1.7 кредитного договору №326-004/ФКВ-08 передбачено комісію за управління кредитом у розмірі 0,11 відсотків, нарахування якої відповідно до п.2.10 здійснюється щомісячно у валюті кредиту (для кредитів у національній валюті) або у гривневому еквіваленті по офіційному курсу НБУ на день нарахування (для кредитів в іноземній валюті).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний позивачем кредитний договір був укладений з дотриманням вимог діючого законодавства, а тому не убачається підстав стверджувати про невідповідність його умов вимогам законодавства, на які посилається позивач.

З таким висновком суду погодитися не можна з наступних підстав.

В рішенні Конституційного Суду України від 10.11.2011 р. №-рп/2011 зазначено, що положення пунктів 22,23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року, з наступними змінами, у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 р. № 6-80ск12, частини 5 статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до п.3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають право встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Суд не перевірив за надання яких саме послуг умовами договору передбачена комісія за утримання кредиту та чи надавались Банком такі послуги.

Крім того суд не з'ясував відмінність розміру комісії, визначеної п.1.7 договору, що становить 0,11% і нараховується щомісячно у гривневому еквіваленті по офіційному курсу НБУ, та розміру комісії зазначеної у графіку платежів за договором (розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки), в якому комісія за управління кредитом визначена щомісячно у твердій грошовій сумі, що становить 117,17 грн.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача стверджував, що комісія за управління кредитом була встановлена за надання послуг, що супроводжують кредит (надання позичальнику виписок, додаткової інформації тощо), а графік платежів є орієнтовним і розраховувався на дату укладення кредитного договору, коли неможливо було передбачити та урахувати курс долара по відношенню до національної валюти України. Доказів на підтвердження надання позивачеві послуг по управлінню кредиту представник відповідача не надав.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що висновок суду першої інстанції про відповідність вимогам закону пунктів 1.7., 2.10 кредитного договору є помилковим, а тому порушене право підлягає захисту.

Разом з тим, дійшовши такого висновку, колегія судів ураховує., що відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність становить три роки.

Відповідно до ч.4 ст.267 цього Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позову.

З огляду на зазначені положення матеріального закону, подану представником відповідача до суду першої інстанції заяву про застосування позовної давності та ураховуючи, що кредитний договір між сторонами був укладений 11.07.2008 р., а з позовом про захист порушеного права ОСОБА_1 звернулась 10.03.2015 р., колегія суддів вважає, що позивачка пропустила строк позовної давності, а тому в задоволенні її позовних вимог необхідно відмовити саме з зазначених підстав, а не з підстав недоведеності позову.

Ураховуючи наведене, рішення суду підлягає скасуванню з ухвалення у справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав пропуску нею строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 квітня 2015 р. скасувати та ухвалитинове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів, шляхом визнання кредитного договору частково недійсним, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: