Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"17" червня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

при секретарях Батченко Д.С., Лесик Ю.С., Локоткова І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 18.01.2013 року.

Вимоги мотивовує тим, що в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 вона перебуває з 18 січня 1992 року.

В період шлюбу 14 липня 2008 року ними була куплена квартира АДРЕСА_1, яка в порядку ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя.

18 січня 2013 року відповідач ОСОБА_2 без її згоди продав вказану квартиру ОСОБА_3, згідно договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстрованого у реєстрі за № 20933. Проте державна реєстрація договору за ОСОБА_3 не проводилася.

Укладенням спірного договору порушено її право власності на квартиру, оскільки на вчинення цієї угоди письмової та будь-якої згоди вона не надавала, відповідач самостійно розпорядився їхнім майном, яке є спільною сумісною власністю подружжя. У спірному правочині зазначені неправдиві відомості про те, що квратира придбана відповідачем не в шлюбі (а.с. 13-15, 62, 63).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.01.2015 року було виключено ОСОБА_3 із числа третіх осіб та залучено до участі у справі у якості співвідповідача, також залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозову С.В. (а.с. 70, 71).

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов та викладені у заяві обставини.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, суду подав заяву про розгляд справи без його участі у який повідомив, що позов визнає.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, у зв'язку з чим суд з урахуванням думки позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів та відповідно до ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова С.В. в судове засідання не з'явилася, дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, суду подала письмові пояснення із зазначенням про те, що оспорюваний договір був посвідчений нею без порушення діючого законодавства.

Представником відповідача ОСОБА_3 суду подані письмові заперечення на позов з проханням відмовити у задоволенні вимог, посилаючись на те, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири від 18.01.2013 року відповідач ОСОБА_2 повідомив нотаріуса, що в шлюбі він ні з ким не перебуває, про що також вказав у письмовій заяві про це та підписався в договорі, у паспорті мав відмітку про розірвання шлюбу від 30.10.2003 року. Відповідач ОСОБА_3 являється добросовісним набувачем спірної квартири та свої обов'язки за договором виконав у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 18.01.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстрованому у реєстрі за № 169, ОСОБА_2 відчужив квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 (а.с. 80-81).

Відповідно до ст. 655 ЦК України, з договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Вищевказана квартира належала відповідачу ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 14.07.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макухою О.О. 14 липня 2008 року за реєстровим № 1954 (а.с. 88).

За заявленими вимогами позивач просить визнати спірний правочин недійсним з посиланням на те, що квартира АДРЕСА_1 була придбана у період її перебування у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, тому є спільною сумісною власністю подружжя, при цьому згоди на відчуження квартири вона не надавала.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За нормою ч. 2 ст. 60 СК України, вважаються, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно ч. ч. 2, 3 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

На підтвердження вимог позивачем надано повторне свідоцтво про шлюб та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 18.06.2013 року, відповідно яких шлюб між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був зареєстрований 18 січня 1992 року Першим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (а.с. 60, 61).

Проте суд не може взяти до уваги зазначені докази, як підставу для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно п. 1.6 спірного договору кіпівлі-продажу квартири, який укладений між відповідачами, продавець квартири ОСОБА_2 у своїй заяві від 18.01.2013 року стверджує, що на момент придбання квартири, вказаної п. 1.1. цього договору, в зареєсторованому шлюбі не перебував, фактичних шлюбних відносин ні з ким не підтримував, майно не є спільною сумісною власністю, про що доведено до відома покупця.

У матеріалах нотаріальної справи наявна вказана заява ОСОБА_2 від 18.01.2013 року, а також міститься копія його паспорту з відміткою про укладення шлюбу з позивачем 18.01.1992 року та відміткою Відділу ЗАГС Придніпровського райвиконкому м. Черкаси 30.10.2003 року про реєстрацію розірвання шлюбу з гр. ОСОБА_2 за № 58 (а.с. 82, 119).

Як пояснила суду сама позивач, вона після сварки з чоловіком у 2003 році поїхала у м. Черкаси та з метою розірвання шлюбу з ОСОБА_2 надала своєму адвокату паспорти, свідоцтво про шлюб, після чого адвокат повернув паспорти з відмітками про розірвання шлюбу; в подальшому з ОСОБА_2 вона помирилася, стали проживати разом, при цьому знаючи, що в зареєстрованому шлюбі вони не перебувають; про те, що шлюб не розірваний вона дізналася лише у квітні 2013 року коли відбулася перевірка поданих нею документів до пенсійного фонду для призначення пенсії по інвалідності.

За викладених обставин суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки спірна квартира купувалася відповідачем ОСОБА_2 у період коли останній та позивач фактично вважали, що шлюб між ними розірваний, про що наявні відповідні відмітки у паспортах, при цьому позивач після отримання документу, що свідчить про розірвання шлюбу з 30.10.2003 року на відновлення свого порушеного права з приводу печатки у паспорті і розірвання шлюбу до правоохоронних органів та до ЗАГСу не зверталася, тому суду не доведено, що спірне нерухоме майно придбавалося за спільні кошти подружжя.

Керуючись ст. ст. 11, 203, 215, 525, 655, 659 ЦК України, ст. ст. 60, 65 СК України, ст. 10, 11, 14, 57-60, 61, 79, 88, 169, 209, 210, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Дніпровського районного суду м. Києва протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя