АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9602/2015 р. Головуючий у 1 інстанції - Вовк Є.І.
Доповідач - Мараєва Н.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8.07.2015 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 червня 2015 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про стягнення аліментів

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення особи, яка з»явилася, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 червня 2015 р. відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В апеляційній скарзі позивачка просить це рішення скасувати і постановити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, на те, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.03.2002 р., рішенням суду від 18.09.2014 р. їх шлюб розірвано (а.с.4); мають неповнолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5).

Згідно вироку Дніпровського районного суду м.Києва від 19.07.2012 р. відповідач ОСОБА_2 засуджений та відбуває покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді 7 років позбавлення волі у Бориспільській виправній колонії №119, строк якого йому обчислюється з 29.09.2011 р.

Обґрунтовуючи позовна заяву позивачка посилалася на те, що неповнолітня дочка ОСОБА_3 проживає з нею та повністю знаходиться на її утриманні, що з 2011 року відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, що обов»язки батьків по утримання дітей до повноліття є рівними, тому, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки у розмірі 1/3 ч. всіх видів його доходів щомісяця.

Постановлюючи рішення суд виходив з того, що з матеріалів не вбачається наявності у відповідача доходів, які б дозволяли щомісяця стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дочки, в т.ч. у розмірі не меншому ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи також і засудження відповідача до позбавлення волі, а тому, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Проте, із такими висновками суду погодитися не можна з таких підстав.

Так, згідно ст.180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.181 СК України способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом (ст.183 СК України).

Згідно ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : стан здоров»я та матеріальне становище дитини; стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини справи, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як вбачається з матеріалів справи, доказів щодо наявності обставин, зазначених у частині 1 ст.182 СК України суду не надано.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивачка посилалася, зокрема, на те, що згідно чинного законодавства відповідач як батько дитини зобов»язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, що вона позбавлена можливості також звернутися за тимчасовою державною допомогою на утримання дитини, оскільки, у неї відсутні докази того, що відповідач не сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини, а саме, розрахунок державного виконавця щодо заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів, що вона не має судового рішення про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини.

Такі доводи апеляційної скарги є слушними.

Так, виходячи із змісту ст.180 СК України утримання дитини до досягнення нею повноліття є обов»язком кожного з батьків.

Згідно ч.8 ст.181 СК України якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога, яка не може бути меншою ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виплата державної тимчасової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку (ч.10 ст.181 СК України).

Виходячи із наведених вимог чинного законодавства та обставин справи, судова колегія вважає, що відповідач як батько дитини повинен надавати матеріальну допомогу на її утримання.

Проте, що стосується розміру допомоги - 1/3 ч., як просила позивачка, всіх видів його заробітку (доходу), то судова колегія вважає, що визначення аліментів у такому розмірі на утримання одної дитини є несприйнятним, оскільки, не буде відповідати вимогам закону та обставинам справи, що розмір аліментів на утримання дочки сторін слід визначити у виді ј ч. всіх видів заробітку (доходу) відповідача, тому, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин судова колегія вважає, що рішення суду не можна визнати законним і обґрунтованим, тому, воно підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 309, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.06.2015 р. - скасувати і постановити нове, яким позов позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, 1979 р.н., уродженця м.Києва, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј ч. всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з 5.05.2015 р.; в решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :