Справа № 638/2342/13-ц
Провадження № 2/638/86/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

30.06.2015 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого судді Шишкіна О.В.,

секретаря - Голуб Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про встановлення факту не проживання, не набуття права користування квартирою, визнання частково недійсними розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло, визнання частково недійсною приватизації квартири, визнання права власності на ? частину спільної власності квартири, -

ВСТАНОВИВ:

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, повязаного з потребою у обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає на необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

Керуючись ст.209 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення складено і віддруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Головуючий: суддя

Справа № 638/2342/13-ц

2/638/86/15

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого судді Шишкіна О.В.,

секретаря - Голуб Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про встановлення факту не проживання, не набуття права користування квартирою, визнання частково недійсними розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло, визнання частково недійсною приватизації квартири, визнання права власності на ? частину спільної власності квартири, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про встановлення факту не проживання, визнання особи такою, що не набула право власності, визнання реєстрації недійсною та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що вона отримала кімнату у спірній квартирі на підставі ордеру № 112125 від 02.02.1962 року, того ж року в результаті обміну, вона стала власником всієї квартири.

У 1993 році позивач познайомилась із ОСОБА_2, яку згодом, на її прохання та обіцянку доглядати до смерті, зареєструвала у своїй квартирі, однак жодної допомоги від відповідача вона не отримувала, разом із нею не проживала, спільного господарства не вела.

В період загальної приватизації житлового фонду, позивачем було приватизовано частину квартири.

При спробі укладання договору дарування, позивач виявила відсутність правовстановлюючих документів на квартиру, через що звернулась до місцевого відділення КП «Жилкомсервіс» за даними щодо свідоцтва про приватизацію квартири для пошуку та відновлення цих документів. В КП «Жилкомсервіс» позивач дізналась про те, що частина спірної квартири належить їй та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

У звязку із викладеним, позивач вважає, що відповідач не мала права на приватизацію спірної квартири оскільки на момент одержання позивачем квартири за ордером, відповідач не набула та не мала права користування нею, квартира не була місцем її проживання, ОСОБА_2 не була членом сімї наймача квартири, не мала із позивачем спільного господарства, не сплачувала та не сплачує комунальні послуги.

Таким чином, позивач стверджує, що приватизація частини спірної квартири відповідачем без її волі порушує її право розпоряджатися своїм майном.

У судових засіданнях представники позивача ОСОБА_3, а згодом ОСОБА_4 позовну заяву підтримали у повному обсязі та наполягали на її задоволенні на підставі викладеного у позовній заяві та наявних документів. Відповідач ОСОБА_2 на численні виклики суду не зявилась, пояснення по справі не надала. Представник співвідповідача Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради ОСОБА_5 проти позовної заяви заперечував та просив відмовити в її задоволенні у повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

ОСОБА_1, відповідно до ордеру № 112125 від ІНФОРМАЦІЯ_1, із родиною з двох осіб отримала право на зайняття однієї кімнати площею 23,0 м.кв. в квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 9).

Згідно довідки дільниці №3 КП «Жилкомсервіс» від 12.02.2013 року, позивач проживає у вказаній квартир одна і є основним наймачем.

Разом із тим, відповідно до довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 14.07.2006 року (а.с. 60), витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.03.2008 року (а.с. 62) та Свідоцтва про право власності на житло від 24.02.1995 року реєстраційний № 1-95-43622, власником 52/100 частин спірної квартири на праві спільної сумісної власності належать ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Решта квартири, 48/100 частин, належить ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Вказане свідоцтво про право власності на житло було видано на підставі Заяви про оформлення передачі займаної квартири за адресою АДРЕСА_3, в якій ОСОБА_1 просить оформити передачу в спільну сумісну власність приміщення комунальної квартири, яку вона займає разом із членами сімї на умовах найму. Заява підписана ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і зареєстрована за реєстраційним номером № 1-3706 від 27.12.1994 року (а.с. 65).

Згідно ст.345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється в порядку, встановленому законом.

За змістом ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції станом на 1997 рік) приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно ст.3 вказаного Закону приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю.

Відповідно до положень ч.1 ст.5 вказаного Закону до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Відповідно до п. 5 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" кожен громадянин має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлових чеків або з частковою доплатою один раз. Безоплатна передача житла здійснюється в розрахунку 21 кв. м загальної площі на кожного наймача та додатково 10 кв. м на сім'ю.

Статтею 8 вказаного Закону встановлено, що передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються на підставі заяви громадянина.

Згідно з п. 18 Положення громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сімї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Пунктами 20, 21 Положення встановлено, що при оформленні заяви на приватизацію квартири громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім'ї.

У довідці вказуються члени сім'ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Заяву на приватизацію житла підписуюсь особи, які зазначені у вказаній вище довідці. У свідоцтві про право власності на житло такі особи зазначаються власниками нерухомого майна.

З наявної в матеріалах інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_4 заяви про передачу вказаної квартири до спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 27.12.1994р. № 1-3706 вбачається, що у зазначеній заяві є підписи вказаних осіб, про що посвідчено начальником ЖЕД-26 ОСОБА_8

Відповідно до ст. 65 Житлового кодексу УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з інтими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку у квартирі АДРЕСА_5, яка міститься в матеріалах інвентаризаційної справи, у зазначеній квартирі на час приватизації були зареєстровані ОСОБА_1 03.04.1919 р.н - наймач, та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 - онука.

Згідно п. 23 Положення оформлена заява на приватизацію квартири (будинку) з доданою до неї довідкою про склад сім'ї та займані приміщення, а також документ, що підтверджує право на пільгові умови приватизації, подаються громадянином до органу приватизації місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої Ради народних депутатів чи державного підприємства, організації, установи, де вони реєструються.

Відповідно до інформації управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради документи на приватизацію (свідоцтво про право власності та технічний паспорт) були отримані ОСОБА_1 21.03.1995 року.

Отже за змістом даних норм право на приватизацію житла має в тому числі особа, за якою зберігається право на житло.

Відповідно до ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Це ж положення закріплено в ст.9 ЖК України, згідно якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Таким чином, позивач знала про приватизацію 52/100 частин спірної квартири нею та ОСОБА_2 з часу подачі вказаної заяви про оформлення передачі в спільну сумісну власність приміщення комунальної квартири.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Строк позовної давності для звернення ОСОБА_1 до суду з вимогою визнання недійсним свідоцтва про право власності сплинув ще у 1998 році, оскільки відповідно до відповіді управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право власності особисто 21.03.1995 року.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У звязку із викладеним, представником співвідповідача ОСОБА_5 подано клопотання про застосування судом строків позовної давності.

Як вбачається із змісту вищевказаної статті, у випадку встановлення судом факту спливу строків позовної давності суд зобов'язаний відмовити у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 257, 267, 345 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст. 10, 11, 60, 209, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення складено і віддруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Головуючий: суддя