АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/2153/15 Головуючий: 1 інстанції
Справа: № 2004/1330/12 Уварова Ю.В. Категорія: інші Доповідач: Даниленко В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Бровченка І.О.,

за участю секретаря: Каменської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 19 січня 2015 року у цивільній справі за позовом Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації до ОСОБА_2 про витребування автомобіля, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2012 року позивач - Головне управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації (далі: ГУ праці та соціального захисту населення ХОДА) звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому вказував на те, що гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебувала у нього на обліку як інвалід Великої Вітчизняної Війни 2 групи для забезпечення автомобілем зі звичайним керуванням.

12.01.2007 року гр. ОСОБА_3 на пільгових умовах, а саме - за 7% вартості, на підставі відповідної заяви, була забезпечена автомобілем «Таврія», ЗАЗ-110206-41, 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_1, двигун № НОМЕР_2, колір: FD6664, через ВАТ «Харків Авто».

При цьому гр. ОСОБА_3 зобов'язалась одержаний для особистого користування автомобіль зберігати як державну власність, що не підлягає продажу або передачі іншим особам, та відповідно до її заяви просила забезпечити її вказаним автомобілем на 10 річний строк експлуатації, з правом керування ним її племінником - відповідачем по справі ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 гр. ОСОБА_3 померла. На час її смерті, відповідач ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований разом із нею, а відтак мав право залишити вищевказаний автомобіль у своєму користуванні на умовах, визначених Порядком забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 999 від 19.07.2006 року, який діяв на той час.

На виконання пункту 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями ГУ праці та соціального захисту населення ХОДА відповідачу ОСОБА_2 (на підставі його особистої заяви від 22.09.2009 року) була направлена довідка-рахунок від 23.11.2009 року № 8648/09-22 для викупу автомобіля «Таврія», яким була забезпечена гр. ОСОБА_3

У вказаній довідці-рахунку не вказується термін сплати коштів для викупу автомобіля, оскільки форма зазначеної довідки встановлена та затверджена наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 319 від 19.06.2007 року.

В разі, якщо заявник звертається із заявою про надання йому довідки-рахунку для викупу автомобіля та отримує її, маючи дійсний намір провести викуп автомобіля, оплата для викупу автомобіля повинна бути проведена протягом розумного строку з дня отримання цієї довідки.

Проте, станом на 01.08.2012 року відповідачем ОСОБА_2 оплата вартості автомобіля, що залишився у нього після смерті гр. ОСОБА_3, з урахуванням ступеню його зношення здійснена не була.

Згідно п. 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями в редакції від 03.02.2012 року автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається члену сім'ї померлого інваліда, який проживає та зареєстрований за місцем постійного проживання і реєстрації інваліда, у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах казначейства, з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом.

В іншому разі, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) головному, районному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті.

Таким чином, зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_2 не здійснив оплату за автомобіль «Таврія», ЗАЗ-110206-41 протягом майже двох років, він не має законного права на його залишення у себе.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що у добровільному порядку відповідач ОСОБА_2 повертати автомобіль не бажає, позивач - ГУ праці та соціального захисту населення ХОДА просив суд зобов'язати останнього повернути йому автомобіль марки «Таврія», ЗАЗ-110206-41, 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_1, двигун № НОМЕР_2, колір: FD 6664, який залишився після смерті інваліда Великої Вітчизняної Війни - ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач ОСОБА_2 заявлених до нього ГУ праці та соціального захисту населення ХОДА позовних вимог не визнав, та у своїх письмових поясненнях просив суд відмовити у їх задоволенні. При цьому відповідач ОСОБА_2 вказував на те, що після смерті його тітки ОСОБА_3, померлої у серпні 2009 року, у жовтні того ж року він звернувся до позивача із письмовою заявою про викуп автомобіля, яким була забезпечена померла. На його заяву йому було видано вищевказану довідку-рахунок залишкової вартості автомобіля, однак при цьому йому не було надано ані реквізитів рахунку, на який він мав здійснити платіж, ані рішення про згоду ГУ праці та соціального захисту населення ХОДА на викуп ним автомобіля.

Його повторне звернення із заявою до управління 08 лютого 2011 року про викуп автомобіля було залишено без задоволення, з посиланням на те, що він пропустив шестимісячний строк для оплати залишкової вартості транспортного засобу, а відтак він не здійснив оплату залишкової вартості автомобіля, що залишився після його померлої тітки, не зі своєї вини, а з вини ГУ праці та соціального захисту населення ХОДА, дії та бездіяльність якого він неодноразово оскаржував у судовому порядку.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 19 січня 2015 року позовні вимоги ГУ праці та соціального захисту населення ХОДА задоволено в повному обсязі.

Зобов'язано відповідача ОСОБА_2 повернути ГУ праці та соціального захисту населення ХОДА автомобіль марки «Таврія», ЗАЗ-110206-41, 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_1, двигун № НОМЕР_2, колір: FD 6664, який залишився після смерті інваліда Великої Вітчизняної Війни - ОСОБА_3.

При цьому судом першої інстанції вирішено й питання судових витрат по справі, стягнуто з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 214,60 грн.

Не погодившись із таким рішенням районного суду, відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити ГУ праці та соціального захисту населення ХОДА у задоволенні заявлених ним позовних вимог за їх безпідставністю.

В обґрунтування своєї скарги апелянт ОСОБА_2 посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті.

Зокрема, апелянт ОСОБА_2 посилається на те, що після смерті своєї тітки ОСОБА_3 - інваліда Великої Вітчизняної Війни 2 групи він з 2009 року по 2012 рік неодноразово звертався до ГУ праці та соціального захисту населення ХОДА з письмовими та усними заявами, а також дзвонив по телефону з приводу надання йому можливості викупити автомобіль «Таврія», ЗАЗ-110206-41, що залишився після смерті тітки, проте кожного разу його повідомляли або про зміну розрахункового рахунку управління та неможливість його надати, або ж взагалі не отримував письмових відповідей на свої звернення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_4 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, в даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

Задовольняючи заявлені позивачем - ГУ праці та соціального захисту населення ХОДА вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_2 з дня смерті його тітки ОСОБА_3 - інваліда Великої Вітчизняної Війни, померлої у серпні 2009 року, і до звернення ГУ праці та соціального захисту населення ХОДА до нього з позовом у 2012 році, тобто протягом розумного строку не сплатив залишкову вартість автомобіля «Таврія», ЗАЗ-110206-41, яким була забезпечена ОСОБА_3, у зв'язку з чим цей автомобіль підлягає поверненню позивачу.

Однак, із такими висновками районного суду судова колегія погодитися не може, оскільки ці висновки суперечать матеріалам справи та не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Підстави звільнення від доказування визначені законодавцем у ст. 61 ЦПК України.

Зокрема, ч. 3 вказаної правової норми передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» держава гарантує розробку, виробництво технічних та інших засобів реабілітації та закупівлю спеціального автотранспорту, виробів медичного призначення та забезпечення ними інвалідів, дітей-інвалідів для соціальної адаптації, полегшення умов праці і побуту, спілкування інвалідів, дітей-інвалідів, поширює інформацію про таку продукцію.

За приписами ч. 8 ст. 26 зазначеного Закону перелік технічних та інших засобів реабілітації , порядок забезпечення ними інвалідів, дітей-інвалідів затверджується Кабінетом міністрів України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 38 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» інвалідам і дітям-інвалідам надаються безоплатно або на пільгових умовах послуги з соціально-побутового і медичного обслуговування, технічні та інші засоби реабілітації (засоби для пересування, протезні вироби, сурдотехнічні засоби, мобільні телефони для письмового спілкування тощо), вироби медичного призначення (індивідуальні пристрої, протези очей, зубів, щелеп, окуляри, слухові та голосоутворювальні апарати, ендопротези, сечо- та калоприймачі тощо) на підставі індивідуальної програми реабілітації, автомобілі - за наявності відповідного медичного висновку.

Після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, у тому числі визнаний гуманітарною допомогою, за бажанням членів його сім'ї може бути переданий у їх власність безоплатно у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Технічні та інші засоби реабілітації можуть бути залишені у власності членів сім'ї померлого інваліда, дитини-інваліда в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Механізм забезпечення автомобілями інвалідів, дітей-інвалідів, які мають право на їх отримання безоплатно або на пільгових умовах і місце проживання яких зареєстровано в Україні в установленому законодавством порядку, визначений Порядком забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999 (далі - Порядок № 999).

Відповідно до п. 1 Порядку № 999 забезпечення автомобілями інвалідів за місцем проживання і реєстрації здійснюється Міністерством праці та соціальної політики Автономної Республіки Крим, головними управліннями праці та соціального захисту населення обласних, Головним управлінням соціального захисту населення Київської міської і управлінням праці та соціального захисту населення Севастопольської міської держадміністрацій (далі - головні управління соціального захисту) або управліннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі.

Пунктом 6 Порядку № 999 визначено, що інвалід, законний представник недієздатного інваліда, дитини-інваліда отримує автомобіль на десятирічний строк без права продажу, дарування, передачі (в тому числі за довіреністю) іншій особі. Після закінчення зазначеного строку інвалід може користуватися таким автомобілем до отримання нового або повернути його головному управлінню соціального захисту чи управлінню виконавчої дирекції на умовах згідно з пунктом 14 цього Порядку.

Пунктом 16 Порядку № 999, в редакції, що діяла на час смерті ОСОБА_5, передбачалось, що після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається члену сім'ї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда.

Члену сім'ї померлого інваліда, який проживає та зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним до спеціального фонду державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості одержаного автомобіля з урахуванням ступеня його зношення та суми, сплаченої за нього інвалідом.

Ступінь зношення автомобіля визначається головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції і становить 0,84 відсотка на місяць і 10 відсотків на рік. Під час розрахунку ступеня зношення автомобіля неповний місяць користування (незалежно від кількості днів) зараховується як повний місяць. За результатами розрахунку складається довідка-рахунок за формою, що затверджується Мінпраці.

В іншому разі автомобіль повертається (вилучається) головному, районному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті.

Вилучення автомобіля, отриманого інвалідом, законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда здійснюється відповідними органами державної виконавчої служби за рішенням суду відповідно до подання головного управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції.

Як встановлено по справі, гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, як інвалід Великої Вітчизняної Війни 2 групи перебувала на обліку в Головному управлінні праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації для забезпечення її автомобілем зі звичайним керуванням.

12 січня 2007 року згідно її особистої заяви гр. ОСОБА_3 на пільгових умовах за 7% вартості отримала в особисте користування легковий автомобіль марки «Таврія», ЗАЗ-110206-41, 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_1, двигун № НОМЕР_2, колір: FD 6664, з правом керування цим автомобілем її племінником ОСОБА_2 (а.с. 6, 7, 9, 10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть - Серія НОМЕР_3, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Богодухівського районного управління юстиції Харківської області (а.с. 64).

Відповідач ОСОБА_2 є членом родини ОСОБА_3, з якою він проживав та був зареєстрований за однією адресою на момент її смерті, що позивачем визнається й не заперечується.

23 листопада 2009 року на підставі заяви відповідача ОСОБА_2 Головним управлінням праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації останньому була видана довідка-рахунок залишкової вартості автомобіля марки «Таврія», ЗАЗ-110206-41, 2006 року випуску, яка складала 14 533,07 грн., для його викупу після смерті ОСОБА_3, однак без зазначення конкретних номерів рахунків, відкритих в органах Державного казначейства, на які повинні були сплачені грошові кошти (а.с 63).

Як встановлено постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2015 року, яка набрала законної сили, в період з 2009 по 2012 роки відповідач ОСОБА_2 неодноразово звертався до Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації із заявами про викуп автомобіля марки «Таврія», ЗАЗ-110206-41, 2006 року випуску, що залишився після смерті його тітки ОСОБА_3

Цим же судовим рішенням встановлено, що після направлення відповідачу ОСОБА_2 Головним управлінням праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації листа від 19.01.2011 року № 409/11-22 про повернення управлінню автомобіля, що залишився після смерті ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_2 в черговий раз звернувся із заявою від 08.02.2011 року до начальника управління праці та соціального захисту населення Богодухівської райдержадміністрації щодо клопотання перед Головним управлінням праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації про дозвіл на викуп автомобіля, однак йому було відмовлено з посиланням на те, що він пропустив шестимісячний строк для викупу автомобіля, передбачений п. 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями.

Вказаним судовим рішенням також встановлено, що відмова ОСОБА_2 у наданні реквізитів рахунків, відкритих в органах Державного казначейства, для сплати залишкової вартості автомобіля марки «Таврія», ЗАЗ-110206-41, 2006 року випуску, з посиланням на пропуск ним шестимісячного строку, передбаченого п. 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, є неправомірною та такою, що порушує його право на викуп цього автомобіля у відповідності до змісту зазначеного пункту, в редакції, що діяла на час смерті ОСОБА_3

Більш того, вказаною постановою Харківського апеляційного адміністративного суду зобов'язано Головне управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації вирішити питання щодо надання ОСОБА_2 реквізитів рахунків, відкритих в органах Державного казначейства, для сплати ним вартості автомобіля марки «Таврія», ЗАЗ-110206-41, 2006 року випуску, що був наданий інваліду ОСОБА_3Г, з урахуванням розрахункової суми для викупу цього транспортного засобу.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, а також те, що відповідач ОСОБА_2 своєчасно не сплатив залишкову вартість автомобіля марки «Таврія», ЗАЗ-110206-41, 2006 року випуску, що надавався інваліду ОСОБА_3, внаслідок неправомірних дій самого позивача - Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, а не з власної недбалості, що встановлено вищезазначеним судовим рішенням по адміністративній справі, оскаржуване рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 19 січня 2015 року, ухвалене по справі, не може бути визнано законним і обґрунтованим, у зв'язку з чим судова колегія вважає за необхідне на підставі п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні заявлених Головним управлінням праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації вимог за їх безпідставністю.

Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 26 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні», ст. 38 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», п.п. 1, 6, 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999, ст. ст. 1, 3, 4, 10, 11, 61, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 19 січня 2015 року - скасувати.

У задоволенні позову Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації до ОСОБА_2 про витребування автомобіля - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: