Справа № 694/515/15-ц
провадження 2/694/268/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

21.04.2015 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої - судді Кравченко Т.М.,

при секретарі Некречій Н.Я.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Ямборської Т.В.,

представника третьої особи Яловенка В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відділу Держземагенства у Звенигородському районі Черкаської області, третя особа Ризинська сільська рада Звенигородського району Черкаської області про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку та виділення іншої земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить скасувати Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_1, виданий Звенигородською райдержадміністрацією 1 лютого 2007 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 03 на ім'я ОСОБА_1. Зобов'язати відділ Держкомзему у Звенигородському районі та Ризинську сільську раду Звенигородського району Черкаської області виділити йому іншу аналогічну земельну ділянку в адміністративних межах Ризинської сільської ради Звенигородського району Черкаської області та виготовити нову технічну документацію.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що він проживає в с. Ризине Звенигородського району Черкаської області та був членом колгоспу ім. Гришка с. Ризине Звенигородського району Черкаської області. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 грудня 2006 року він отримав земельну ділянку розміром 4,79 га в адміністративних межах Ризинської сільської ради. Земельна ділянка складається з двох земельних ділянок розмірами 2,0083 га та 2,7805 га. На обидві ділянки відповідно виготовлена технічна документація та присвоєні кадастрові номера. Ділянки винесені в натурі та виставлені межові знаки, однак користуватися земельними ділянками він не може. Відповідно до актів обстеження земельної ділянки площею 2,7805 га в натурі від 03.02.2015 року встановлено, що рілля площею 1,0362 га придатна для товарного сільськогосподарського виробництва, а земельна ділянка площею 1,7438 га містить схил крутизною більше 10 градусів та частково заболочена, що унеможливлює її подальше використання у сільськогосподарських цілях. Ділянка площею 2,0083 га - рілля площею 0,7856 га придатна для товарного виробництва, а земельна ділянка площею 1,2244 га містить схил більше 10 градусів та частково заболочена, що також унеможливлює її подальше використання у сільськогосподарських цілях. Він неодноразово звертався до Ризинської сільської ради, відділу Держземагенства у Звенигородському районі, але вони не можуть вирішити цього питання. Сільська рада посилається на те, що земельна ділянка розташована за межами населеного пункту, а тому питання повинне вирішувати Держземагенство у Звенигородському районі, а Держземагенство рекомендує питання вирішувати в судовому порядку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Позивач пояснив, що отримана ним у спадок земельна ділянка не придатна для використання в сільськогосподарських цілях. Він неодноразово звертався до сільської ради та державних органів з приводу неможливості використання земельної ділянки, однак не отримав жодних результатів. Ризинська сільська рада Звенигородського району має можливість виділити йому земельну ділянку в іншому місці за рахунок резерву земель, однак для цього необхідне рішення суду про скасування наявного державного акта про право власності на землю.

Представник відповідача відділу Держземагенства в Звенигородському районі Ямборська Т.В. позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. Пояснила, що підстав для визнання недійсним державного акту немає. Крім того, питання про виділення земельних ділянок за межами населених пунктів не відноситься до компетенції районного відділу Держземагества.

Представник третьої особи Ризинської сільської ради Звенигородського району Черкаської області Яловенко В.С. покладався при вирішенні позову на розсуд суду. Пояснив, що позивач успадкував земельну ділянку сільськогосподарського призначення, однак на даний час вона дійсно не може використовуватись за призначенням в повному обсязі, оскільки має схили та заболочення.

Заслухавши пояснення сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити повністю, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 грудня 2006 року № 4721 НОМЕР_2 ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_5, зокрема земельної ділянки розміром 4,79 га, що розташована на території Ризинської сільської ради Звенигородського району, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і належала померлій на підставі державного акта на право приватної власності на землю НОМЕР_3 від 26.08.2002 року

На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину позивач ОСОБА_1 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 01 лютого 2007 року.

Згідно державного акту земельна ділянка складається з двох окремих земельних ділянок: ділянки № 1 розміром 2,78 га з кадастровим номером НОМЕР_4 та ділянки № 2 площею 2,01 га з кадастровим номером НОМЕР_5 (а.с. 4).

Відповідно до актів обстеження земельних ділянок від 03.02.2015 року, складених земельною комісією Ризинської сільської ради, земельна ділянка площею 2,7805 га складається з ріллі площею 1,0362 га, що придатна для товарного сільськогосподарського виробництва, та земельної ділянки площею 1,7438 га, яка містить схил крутизною більше 10 градусів та частково заболочена, що унеможливлює її подальше використання у сільськогосподарських цілях. Земельна ділянка площею 2,0083 га складається з ріллі площею 0,7856 га, що придатна для товарного сільськогосподарського виробництва, та земельної ділянки площею 1,2244 га, яка містить схил більше 10 градусів та частково заболочена, що унеможливлює її подальше використання у сільськогосподарських цілях (а.с. 8-11).

На підставі заяв власника земельної ділянки ОСОБА_1 було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі площею 2,0083 та площею 2,7805 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Ризинської сільської ради Звенигородського району (а.с. 13-26, 27-39).

Згідно актів від 28.01.2015 року власник ОСОБА_1 одержав в натурі земельні ділянки в розмірі 2,78 га та 2,01 га, що закріплені межовими знаками (а.с. 7, 51).

ОСОБА_1 звертався до Ризинської сільської ради Звенигородського району Черкаської області та відділу Держземагентства у Звенигородському районі із заявами про обмін земельної ділянки, яка знаходиться у його приватній власності, однак йому було рекомендовано звернутись до суду (а.с. 5,6).

Вирішуючи даний спір, суд вважає за необхідне керуватись наступними нормами.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб.

Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Відповідно до ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно з п. г ч. 1 ст. 81 ЗУ України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Права та обов'язки власників земельних ділянок передбачені ст.ст. 90, 91 Земельного кодексу України.

Частиною 1 статті 126 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб.

Відповідно до ст. 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є:

а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку;

б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця;

в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника;

г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора;

ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб;

д) конфіскація за рішенням суду;

е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 правомірно та добровільно отримав у приватну власність на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 земельну ділянку площею 4,79 га, що розташована на території Ризинської сільської ради Звенигородського району та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказана земельна ділянка, яка складається з двох окремих ділянок, за його заявою була виділена в натурі (на місцевості) і закріплена межовими знаками. Претензій щодо меж та конфігурації земельних ділянок позивач не мав, що зафіксовано в актах приймання-передачі межових знаків на зберігання.

Суд вважає, що позивач, як власник, має право володіти, користуватися і розпоряджатися земельною ділянкою на власний розсуд, а наявність схилів та заболочень на земельній ділянці не може бути підставою для обміну земельної ділянки, отриманої у спадок, на іншу та скасування державного акту на право власності на землю.

Посилання позивача на те, що отримана ним у власність земельна ділянка не відповідає своєму цільовому призначенню суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до ст. 22 Земельного кодексу України до земель сільськогосподарського призначення належать як сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) так і несільськогосподарські угіддя.

Враховуючи вищевказані обставини та оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до висновку що в позові слід відмовити повністю.

В зв'язку з відмовою в позові понесені ним судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1216, 1218, 1225, 1233, 1268 ЦК України, ст.ст. 78, 81, 90, 91, 116, 118, 126, 140, 152 ЗК України, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до відділу Держземагенства у Звенигородському районі Черкаської області, третя особа Ризинська сільська рада Звенигородського району Черкаської області про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку та виділення іншої земельної ділянки - відмовити.

Повний текст рішення складено 18 травня 2015 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.М. Кравченко