УХВАЛА

30 січня 2015 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_2 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» ОСОБА_4 про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

23.01.2015 на адресу суду надійшов вищезазначений позов.

26.01.2015 після автоматичного розподілу справи відбулося визначення судді з розгляду справи та 29.01.2015 матеріали позовної заяви були передані головуючому по справі.

Дослідивши позовну заяву, приходжу до висновку, що вона не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, а відтак її слід залишити без руху.

Як вбачається із позовної заяви позивач звертається до суду із позовом до ОСОБА_4 - уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якою згідно Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) є працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. Проте, всупереч п.2 ч.2 ст.119 ЦПК України позивачем зазначається місцезнаходження юридичної особи - Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» (далі - ПАТ «Міський комерційний банк») м. Київ, вул. Солом`янська, 33.

Також суд звертає увагу позивача на те, що згідно п.5 ст.34 Закону під час тимчасової адміністрації саме Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання. Саме Фонд є тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) (ч.1 ст.35 Закону)

Також всупереч п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України позивач не викладає обставини на підтвердження того, що він кожен день з 20.11.2014 року виходив на роботу і виконував умови трудового договору від 19.11.2014 року, укладеного між ним та ПАТ «Міський комерційний банк», при цьому не наведено обставин яким чином він їх виконував і які саме умови, те, що він приступив до виконання трудової функції. Також не викладено обставин того, що ймовірним місцем роботи позивача виступає адреса м. Київ, вул. Мечнікова, 2, також не викладено обставин на підтвердження того, що ПАТ «Міський комерційний банк» має відношення до цієї адреси. В разі усунення зазначеного недоліку, позивачу також необхідно буде зазначити, чим саме підтверджуються вищенаведені обставини, тобто навести докази на підтвердження даних обставин або підстави звільнення від їх доказування (п.6 ч.2 ст.119 ЦПК України)

Всупереч п.6 ч.2 ст.119 ЦПК України позивачем також не зазначено доказів на підтвердження того, що він неодноразово намагався зв`язатися із ОСОБА_4 для з`ясування певних обставин.

Щодо матеріалів позову, то суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на п.5.27 ч.5 Вимог до оформлення документів ДСТУ 4163-2003 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації Уніфікована в системі організаційно-розпорядчої документації, яким передбачено, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23 (підпис), який скріплюється печаткою із зазначенням на ній найменування відповідної установи. Проте позивачем зазначені вимоги також не дотримані. Розцінюючи додатки до позовної заяви як частину матеріалів позову в розумінні цивільно-процесуального законодавства, суд констатує також порушення позивачем їх оформлення і складання.

Заслуговують на увагу і акти про не допуск до робочого місця, з яких також не вбачається, що робочим місцем позивача є та адреса, яка зазначена безпосередньо в самих атах та позовній заяві, а також склад осіб, які засвідчують певні факти і ставлять під ними свій підпис в контексті майбутнього доказування під час розгляду справи зазначених обставин і оцінки їх судом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України)

Позовна заява не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дотримання вимог ст.119 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки позову і долучених до нього матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду.

Згідно ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без дотримання вимог, викладених у ст. ст. 119, 120 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо ж позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає всі вимоги, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.119-121 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» ОСОБА_4 про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії, - залишити без руху.

Роз'яснити позивачеві, що зазначені в ухвалі недоліки ним можуть бути усунені протягом двох днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо у встановлений строк виявлені недоліки не будуть усунуті, заява буде вважатись неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.С. Кицюк