Справа №575/523/15 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1650/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Собини О. І. , Околота Г. М.

за участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 24 липня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кириківське» про розірвання договору, -

в с т а н о в и л а:

03.06.2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Кириківське» про розірвання договору оренди земельної ділянки. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 20.09.2006 року між ним та ТОВ «Кириківське» було укладено договір про оренду земельного паю розміром 3,32 га, зареєстрований ОСОБА_4 відділенням Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» від 24.01.2007 року в Державному реєстрі земель за № 06. Відповідач несвоєчасно та не в повному розмірі виплачує орендну плату, під час підписання договору оренди строк оренди встановлювався 5 років і без її згоди був виправлений на 15 років. Тому просить суд розірвати договір оренди земельної ділянки.

Рішенням суду від 24 липня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ТОВ «Кириківське» про розірвання договору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове яким позовні вимоги задовольнити. В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не взяв до уваги неодноразове, систематичне порушення відповідачем умов договору щодо розміру орендної плати та строку її внесення, а також факт обману з боку відповідача, при укладанні договору, щодо строку його дії.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивачки ОСОБА_5, ОСОБА_6, які підтримали апеляційну скаргу, представників відповідача ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які заперечують проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір оренди землі набрав чинності 24 січня 2007 року, діяв протягом 8 років, відповідач (орендар) щороку сплачував орендну плату, що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні та підтверджено відповідними письмовими доказами, позивачка (орендодавець) протягом всього періоду отримувала орендну плату, заперечень щодо її розміру та строку її виплати не мала, з пропозицією до відповідача щодо внесення змін до договору оренди щодо конкретизації його положень чи внесення додаткових умов не зверталась, тобто з умовами договору протягом 8 років погоджувалась, умови договору сторонами виконувалися.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, так як суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-СМ № 033793 від 21 грудня 2001 року ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,32 га (2,93 га рілля, 0,39 га кормові угіддя), розташована на території Кириківської селищної ради В.Писарівського району Сумської області (а.с.13).

20 вересня 2006 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Кириківське» було укладено договір оренди земельної ділянки (земельного паю) № 358 (далі Договір оренди) загальною площею 3,32 га строком на 15 років, який зареєстровано у ОСОБА_4 відділенні СРФ ДП "Центр ДЗК" 24.01.2007 року, про що у Державному реєстрі земель зроблено запис за № 06 (а. с. 7-8).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі», від 06.10.1998, № 161-XIV (далі Закон) істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Згідно ст. 21 Закону орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Ст. 32 Закону передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Вирішуючи питання про розірвання договору оренди землі, необхідно враховувати, що специфіка земельної ділянки як обєкта цивільних прав дає змогу використовувати її тривалий час для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, проведення підприємницької та інших видів діяльності. Тому договірний характер правовідносин користування землею зумовлює такі важливі їх риси, як прогнозованість і сталість.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У відповідності до п. 34 Договору оренди, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

Згідно з п.36 Договору оренди, дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін, рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обовязків передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав визначених законом.

Пунктом 37 Договору оренди передбачено, що розірвання договору в односторонньому порядку допускається. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є невиконання умов договору без поважних причин.

Свої вимоги про розірвання Договору оренди, позивачка обґрунтовує тим, що орендна плата відповідно до п. 9 Договору повинна була сплачуватись відповідачем як предоплата, проте сплачувалась в кінці року, тобто несвоєчасно. Крім того, починаючи з 2008 року відповідач сплачував орендну плату в меншому розмірі, ніж це передбачено Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян власників земельних ділянок та земельних часток (паїв) від 02 лютого 2002 року № 92/2002 зі змінами від 19.08.2008 року.

Відповідно до п. 7 Договору оренди - орендна плата сплачується орендарем у грошовій формі в розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки земельного паю. Крім того в цьому пункті додатково вказано «предоплата 2007 рік», а в пункті 9 Договору, який визначає строки внесення орендної плати, записано одне слово «предоплата».

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Таким чином умова Договору оренди про те, що орендна плата вноситься як передплата не є встановленим сторонами строком внесення орендної плати за землю, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що починаючи з часу укладення договору орендна плата була нарахована позивачу у такі строки: за 2007 році з 01.10.07р.-31.12.07р.; за 2008 рік з 01.07.08р. 30.09.08р.; за 2009 рік з 01.10.09р. 31.12.09р.; за 2010 рік з 01.10.10р.-31.12.10р.; за 2011 рік з 01.07.11р.-30.09.11р.; за 2012 рік з 01.10.12р.-31.12.12р.; за 2013 рік з 01.10.13р.-31.12.13р.; за 2014 рік з 01.10.14р.-31.12.14р., що підтверджується інформацією Великописарівського відділення Охтирської ОДПІ про сплачений дохід та відрахований з нього податок з доходів фізичних осіб по фізичній особі ОСОБА_3 (а. с. 62-67).

Таким чином, з часу укладення сторонами договору оренди орендна плата відповідачем вносилась до кінця поточного року. З приводу уточнення строку внесення орендної плати шляхом укладення додаткової угоди позивачка до відповідача на протязі восьми років не зверталась. Не зверталась вона до товариства на протязі зазначеного строку і з претензіями щодо несвоєчасної сплати орендної плати. З вимогою про розірвання договору оренди з посиланням на порушення товариством зобовязань по виплаті орендної плати вперше звернулась тільки 13 березня 2015 року (а. с. 9).

Наведені обставини свідчать про те, що, хоча сторони в Договорі оренди не встановили конкретний строк внесення орендної плати, проте фактично визначили її сплату до кінця поточного року, про що свідчить виконання цієї умови відповідачем у такий строк та прийняття такого виконання договору позивачкою на протязі восьми років, що підтверджується відсутністю претензій з її боку з приводу неналежного виконання відповідачем зазначеної умови Договору.

Крім того в лютому 2015 року позивачка отримала від товариства пропозицію укласти додаткову угоду до Договору оренди, в якій передбачено підвищення розміру орендної плати до 6 % від нормативної грошової оцінки земельного паю, а також чітко визначено строк внесення орендної плати (а. с. 43). Проте, укласти таку додаткову угоду позивачка відмовилась.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для розірвання договору оренди у звязку з несвоєчасною сплатою орендної плати.

Суд першої інстанції також прийшов до обґрунтованого висновку про те, що не є підставою для розірвання Договору оренди і та обставина, що з 2008 року по 2010 рік включно відповідач сплачував орендну плату у розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки земельного паю.

Так, п. 11 укладеного Договору оренди передбачено, що розмір орендної плати переглядається у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами, в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, умови договору не зобов'язують сторони вносити зміни до договору, зокрема збільшувати чи зменшувати розмір орендної плати, а лише зобов'язують за певних обставин переглянути умови договору. Зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін (п. 34 Договору).

Проте, доказів пред'явлення таких вимог сторонами надано не було й матеріалами справи не встановлено.

Розмір та умови оплати, вказані в договорі, не можуть суперечити діючому на час укладення договору законодавству. Договір між сторонами укладено 20 вересня 2006 року - у період дії Указу Президента України від 2 лютого 2002 року N 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)», яким був встановлений мінімальний розмір орендної плати у 1,5 %, визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки.

Указом Президента України від 19 серпня 2008 року N 725/2008 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» встановлено розмір орендної плати не менше 3 % визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки і є обов'язковим з дня набрання Указом чинності. В тексті Указу відсутнє посилання про те, що його дія розповсюджується на договори, укладені до набрання ним чинності, а тому змінити розмір орендної плати можна лише за згодою сторін.

Крім того, і за відсутності відповідних змін до Договору оренди щодо розміру орендної плати, починаючи з 2011 року орендна плата сплачувалася позивачці у розмірі, що становить 3 % визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки (за відрахуванням 15% ПДФО), що підтверджується платіжними відомостями за 2011-2014 роки та повідомленням відділу Держземагентства у ОСОБА_4 районі № 0-28-0.2-621/2-15 від 25 лютого 2015 року, щодо вартості земельних ділянок для ведення сільськогосподаського виробництва, що знаходяться на території Кириківської селищної ради ОСОБА_4 району за 2006-2015 роки (а. с. 33-41; 61).

Судом першої інстанції також було досліджено оригінал Договору оренди, наданий відділом Держземагенства у ОСОБА_4 районі та встановлено, що він був укладений сторонами строком на 15 років. Належних доказів на підтвердження своїх тверджень про внесення відповідачем виправлень до тексту Договору оренди щодо строку його дії, позивач суду не надав. Крім того ця обставина, у разі її доведення, не є підставою для розірвання договору, а має інші наслідки, передбачені діючим законодавством.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування рішення суду. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 24 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді