У Х В А Л А

30 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Григор'євої Л.І.,Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву Сулим Галини Франківни про перегляд судових рішень в справі за позовом прокурора Шевченківського району м. Львова в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного агентства лісових ресурсів України, Львівської міської ради до Сулим Галини Франківни, Брюховицької селищної ради, треті особи: відділ Держземагентства м. Львова, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І., приватний нотаріус львівського міського нотаріального округу Урумува Ж.М., Об'єднання комітетів для євреїв колишнього Радянського Союзу, Представництво Об'єднання комітетів для євреїв колишнього Радянського Союзу, про скасування рішення, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки та поділу земельної ділянки, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, витребування майна від добросовісного набувача; за зустрічним позовом Сулим Галини Франківни до Кабінету Міністрів України, Державного агентства лісових ресурсів України, Львівської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку,

встановила:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 3 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2015 року, позов прокурора задоволено частково.

Поновлено термін для звернення до суду.

Витребувано у Сулим Г.Ф. земельну ділянку площею 0,1501 га, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №580874 та зобов'язано повернути зазначену земельну ділянку в розпорядження держави в особі кабінету Міністрів України.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову Сулим Г.Ф. відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження в справі за касаційною скаргою Сулим Г.Ф. на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 3 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2015 року.

У поданій до Верховного Суду України заяві Сулим Г.Ф. просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 3 червня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2015 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2015 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог прокуратури Шевченківського району м. Львова в інтересах держави в повному обсязі, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а також на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме: статей 387, 388, 1212 ЦК України

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погоджуючись з висновками судів першої та апеляційної інстанції, виходив із того, що судове рішення, на підставі якого селищна рада прийняла рішення про продаж земельної ділянки товариству, яка в подальшому відчужена третім особам і згодом розділена на окремі частини, було скасоване у зв'язку з нововиявленими обставинами. Крім того, спірна земельна ділянка відноситься до земель державної власності, право на розпорядження якими належить виключно Кабінету Міністрів України, а тому селищна рада не вправі була відчужувати спірну земельну ділянку, оскільки не була її власником та не могла нею розпоряджатися. Рішенням суду, ухваленому в іншій справі, були скасовані рішення селищної ради про вилучення спірної земельної ділянки із земель лісового фонду 1-ї групи й віднесення її до земель селища. За змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння поза його волею.

У наданих для порівняння:

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2014 року, суд касаційної інстанції виходив із того, що спірна квартира реконструйована у приміщення аптеки, у зв'язку із чим її площа збільшилась більше ніж у два рази. Оскільки спірна квартира втратила свої первісні індивідуальні ознаки і стала складовою частиною аптеки значно більшої площі, тобто перетворилась у принципово нову річ, вона не може бути витребувана у власника аптеки;

- постанові Вищого господарського суду України від 31 липня 2014 року суд касаційної інстанції виходив із того, що органи приватизації, як органи публічної влади, мали виключні повноваження щодо встановлення умов приватизації та ухвалення необхідних рішень, покупці не мали можливості перевіряти правильність прийнятих ними рішень;

- постанові Вищого господарського суду України від 20 листопада 2014 року суд касаційної інстанції виходив із того, що віндикаційний позов, поданий до особи, у володінні якої спірне майно раніше перебувало, але яке на момент розгляду справи в суді не існує, не може бути задоволений, оскільки підставою для звернення до суду із віндикаційним позовом є повернення саме тієї речі, яка вибула із законного володіння власника та збереглася в натурі;

- постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року суд виходив із того, що відповідно до змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття мана або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. Судами встановлено, що між сторонами існують договірні відносини;

Однак у справі, рішення суду касаційної інстанції в якій просить переглянути заявниця, судами не було встановлено, що між сторонами у справі, в інтересах яких діяв прокурор, та останньою власницею спірною земельної ділянки, Сулим Г.Ф. виникли договірні правовідносини.

- постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року суд встановив відсутність неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права та відмовив в задоволенні заяви. У зазначеній постанові Верховним Судом України не було викладено висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Таким чином, зазначена постанова не може слугувати прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції, викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог, а надана для порівняння постанова Верховного Суду України не слугує прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом прокурора Шевченківського району м. Львова в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного агентства лісових ресурсів України, Львівської міської ради до Сулим Галини Франківни, Брюховицької селищної ради, треті особи: відділ Держземагентства м. Львова, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І., приватний нотаріус львівського міського нотаріального округу Урумува Ж.М., Об'єднання комітетів для євреїв колишнього Радянського Союзу, Представництво Об'єднання комітетів для євреїв колишнього Радянського Союзу, про скасування рішення, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки та поділу земельної ділянки, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, витребування майна від добросовісного набувача; за зустрічним позовом Сулим Галини Франківни до Кабінету Міністрів України, Державного агентства лісових ресурсів України, Львівської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку за заявою Сулим Галини Франківни про перегляд судових рішень відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Л.І. Григор'єва

Ю.Л. Сенін