Справа № 216/7926/14-ц
Провадження №2/216/528/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2015 року

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Мясоєдової О.М.,

за участі секретаря - Усік М.О.,

представника позивачки - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства ОСОБА_4 група «ТАС», третя особа ОСОБА_5 про захист прав споживача та стягнення страхової виплати, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеною позовною заявою, яку в подальшому уточнила та обгрунтовувала тим, що 12 вересня 2013 р. її чоловік ОСОБА_6, як Страхувальник та споживач послуг страхування уклав Договір добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 (№ Договору страхування А 0338080) (далі - Договір) з надавачем таких послуг Приватним Акціонерним Товариством «ОСОБА_4 Групою «ТАС» - як ОСОБА_4. Договір було укладено строком дії з 13 вересня 2013 р. до 12 вересня 2014 р. на підставі Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) та Заяви Страхувальника на страхування.

Застрахованим транспортним засобом ЗТЗ є легковий автомобіль MERCEDES BENZ E 250 CDI, 2013 ріку випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, дійсною вартістю 628 000 грн.

29 вересня 2013 р. її чоловік помер і вона, як дружина, отримала у спадщину ? частину зазначеного вище транспортного засобу, яке належало їм з чоловіком на праві спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, на даний момент юридично вона є Страхувальником за означеним вище Договором добровільного страхування наземного транспорту.

19 квітня 2014 р. приблизно о 20-30 години, сталася ДТП, за участю застрахованого транспортного засобу, якому, згідно Висновку Звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, було завдано ушкоджень на суму 352 569 грн. 02 коп.. Зазначена подія є страховим випадком за означеним Договором добровільного страхування наземного транспорту. Після настання події Страхувальником було вжито всіх заходів щодо можливості отримання страхового відшкодування, а саме: виконано всі дії, визначені у п. 12 Договору, а потім ОСОБА_4 було надано всі документи, згідно переліку документів, які Страхувальник зобов'язаний надати страховику в разі настання події, що заявляється як страховий випадок, згідно п. 13 Договору.

ОСОБА_4 ПАТ «ОСОБА_4 група «ТАС» - прийняв рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, про що було зазначено у Листі від 13 вересня 2014 р. вих. № Г 0900/5409, обгрунтовуючи причини відмови у виплаті страхового відшкодування, ОСОБА_4 посилається на порушення п. 15.7 Договору та ст. 26 Закону України «Про страхування».

Вона вважає зазначену причину відмови цілком безпідставною та незаконною, а саме:

- по- перше, Договір було укладено її чоловіком, тому вона не мала фізичної змоги погоджуватися ні з тими чи іншими пунктами Договору на неї перейшли права та обов'язки за Договором, як до спадкоємиці застрахованого майна. Тому, вона не мала змоги на волевиявлення як сторони у правочині, яке повинно бути вільним і відповідати її внутрішній волі, а це, в свою чергу, може бути підставою для недійсності правочину.

- по друге, умови договору страхування виробляються згідно Правил страхування, положення яких не повинні суперечити вимогам діючого законодавства у сфері страхування, порушувати чи обмежувати права страхувальника. Вважає, що положення п. 16.2.4 Договору напряму суперечать як діючому законодавству, так і порушують і обмежують її права як страхувальника.

Так, згідно ст. 28 Закону України «Про страхування», дія договору страхування припиняється та втрачає чинність, зокрема у разі несплати страхувальником страхових платежів у встановлені договором строки. При цьому, договір вважається достроково припиненим у випадку, якщо перший (або черговий) страховий платіж не був сплачений за письмовою вимогою страховика протягом десяти робочих днів з дня предявлення такої вимоги страхувальнику. Ніяких письмових повідомлень або попереджень стосовно настання (або спливу) строків внесення страхових платежів їй від ОСОБА_4 не надходило. Втім нею справно було перераховано на рахунки ОСОБА_4 всі страхові платежі у розмірі 22 608 грн.. Суми оплати страхових платежів було прийнято страховиком в якості виконання її зобовязань за договором страхувння. Тому, вона вважає, що п. 16.2.4 Договору страхування слід визнати недійсним як такий, що напряму суперечить нормам діючого законодавства, а також порушує права як страхувальника.

Таким чином, на даний момент, нею, як Страхувальником виконані всі зобов'язання за договором страхування, а свої зобов'язання за Договором ОСОБА_4 виконувати відмовляється.

Крім того, згідно п. 17.7 Договору, ОСОБА_4 несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати пені у розмірі 0,01% суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, але не більш подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. На день подання позовної заяви розмір пені складає 2 784 грн. 75 коп.

Таким чином, вона просить суд: визнати недійсним п. 16.2.4 Договору добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 № А 0338080 між ПАТ «ОСОБА_4 група «ТАС» та ОСОБА_6 як такий, що суперечить нормам діючого законодавства та порушує чи обмежує права Страхувальника; стягнути з Приватного акціонерного товариства «ОСОБА_4 група «ТАС» на її користь суму страхового відшкодування у розмірі 352 569, 02 грн.; стягнути з Приватного акціонерного товариства «ОСОБА_4 група «ТАС» на її користь суму пені у розмірі 2 784, 75 грн., всього 355 353, 77 грн. ; означену суму перерахувати за наданими позивачем реквізитами.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволені.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, надала суду письмові заперечення, які обгрунтовувала тим, що до позивачки, після смерті ОСОБА_6 перейшли права та обовязки згідно Договору, зокрема і обовязок сплачувати страхову премію у розмірі та строки, що встановлені договором. Посилання позивачки на те, що п. 16.2.4 Договору суперечить діючому законодавству, через те, що вона не отримувала письмових повідомлень або попереджень стосовно настання (або спливу) строків внесення страхових платежів не може братися до уваги, оскільки згідно п. 3 ст. 28 Закону України «Про страхування», дія договору страхування припиняється та втрачає чинність за згодою сторін та у разі несплати страхувальником страхових платежів у встановлені договором строки. При цьому, договір вважається достроково припиненим у випадку, якщо перший (або черговий) страховий платіж не був сплачений за письмовою вимогою страховика протягом деясти робочих днів з дня предявлення такої вимоги страхувальнику, якщо інше не передбачено умовами договору. Умовами договору не передбачено письмової вимоги страховика до страхувальника щодо сплати чергового платежа за договором. Відповідно до п. 4 Договору, порядок сплати страхової премії частинами, встановлений згідно з наступним графіком: 1 частина (50%) у розмірі 11 304,00 грн. у строк по 13.09.2013 року, 2 частина (50 %) 11 304,00 грн., в строк по 13.03.2014 року. Відповідно до довідки про надходження страхових платежів від 16.05.2014 року, було сплачено 13.09.2013 року 11304,00 грн., 04.04.2014 року 304,00 грн., 10.04.2014 року 500 грн., 11.04.2014 року 500,00 грн., 22.04.2014 року 10 000,00 грн..

На дату настання події 19.04.2014 року, загальна сума сплаченого страхового платежу становила 12608,00 грн.. Таким чином, на дату події було недооплачено другу частину страхового платежу у розмірі 10 000,00 грн..Отже, станом на дату дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 19.04.2014 року, договір страхування А 338080 від 12.09.2013 року не діяв, так як друга частина страхової премії була сплачена частково, тобто повна сума другої частини страхового платежу становить 11 304,00 грн., а на дату ДТП з них всього було сплачено 1304,00 грн.. Якщо перший (черговий) платіж не внесено страховик не зобовязаний здійснювати страхову виплату, навіть якщо випадок відбувся.

Третя особа у судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила.

Суд вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали даної цивільної справи, приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 вересня 2013 року між ПАТ «ОСОБА_4 групою «ТАС» та ОСОБА_6 був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № А0338080 (а.с. 5-7), за умовами якого був застрахований належний страхувальнику легковий автомобіль MERCEDES BENZ E 250 CDI, 2013 ріку випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, строком дії з 13 вересня 2013 р. до 12 вересня 2014 р. на підставі Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) та Заяви Страхувальника на страхування.

29 вересня 2013 р. помер ОСОБА_6 і позивачка, як дружина, отримала у спадщину ? частину зазначеного вище транспортного засобу, яке належало нам з чоловіком на праві спільної сумісної власності подружжя (а.с. 10,11).

19 квітня 2014 р. приблизно о 20-30 години, сталася ДТП, за участю застрахованого транспортного засобу, якому, згідно висновку звіту про оцінку вартості (розміру) збитків (а.с. 12), було завдано ушкоджень на суму 352 569 грн. 02 коп..

Судом встановлено та представниками сторін у судовому засіданні підтверджено, що Приватним акціонерним товариством ОСОБА_4 група «ТАС» не було сплачено ОСОБА_3 страхове відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 19 квітня 2014 року. При цьому, відповідач відмовив позивачці в письмовій формі, згідно листа № І 0900/5409 від 13.08.2014 року (а.с. 13), на підставі ст. 26 Закону України «Про страхування», п. 15.7 Договору, у звязку з неналежним виконанням страхувальником своїх обовязків, а саме: станом на дату дорожньо-транспортної пригоди 19.04.2014 року договір страхування не діяв, оскільки частина страхового платежу не було сплачено.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про страхування», умовами укладеного між сторонами договору страхування наземного транспорту від 12 вересня 2013 року.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ст. 991 ЦК України відмова у виплаті страхового відшкодування може мати місце з підстав, безпосередньо визначених законом, або з інших підстав, визначених договором, якщо такі не суперечать закону.

Згідно з ч. 1 ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Частиною 1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Згідно ст. 28 Закону України «Про страхування», дія договору страхування припиняється та втрачає чинність, зокрема у разі несплати страхувальником страхових платежів у встановлені договором строки. При цьому, договір вважається достроково припиненим у випадку, якщо перший (або черговий) страховий платіж не був сплачений за письмовою вимогою страховика протягом десяти робочих днів з дня предявлення такої вимоги страхувальнику.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 28 Закону України «Про страхування», про намір достроково припинити дію договору страхування будь-яка сторона зобов'язана повідомити іншу не пізніш як за 30 календарних днів до дати припинення дії договору страхування, якщо інше ним не передбачено.

Проте, як встановлено в судовому засіданні, жодних повідомлень про намір припинити дію договору страхування чи попереджень стосовно настання (або спливу) строків внесення страхових платежів від ПАТ «ОСОБА_4 група «ТАС» не надходило, більш того, ОСОБА_6 було перераховано на рахунки ОСОБА_4 всі страхові платежі у розмірі 22 608 грн. (а.с. 15, 16,17,18,19), які були прийняті ОСОБА_4.

Таким чином, положення п. 16.2.4 Договору страхування суперчить нормам діючого законодавства та має бути визнані судом недійсними.

Крім того, згідно п. 17.7 Договору, ОСОБА_4 несе майнову відповідальність на несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати пені у розмірі 0,01% суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, але не більш подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вбачається з розрахунку розміру пені за прострочення виплати страхового відшкодування (а.с. 21), розмір пені за період з 13.09.2014 року по 31.10.2014 року складає 2 784,75 грн..

Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України і приймаючи до уваги результат вирішення справи, а також те, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 7 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 3553,53 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 20, 21, 25 Закону України „Про страхування", ст. 614, 625, 979, 988, 990, 991 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства ОСОБА_4 група «ТАС», третя особа ОСОБА_5 про захист прав споживача та стягнення страхової виплати- задовольнити.

Визнати недійсним п. 16.2.4 Договору добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 № А 0338080 між ПАТ «ОСОБА_4 група «ТАС» та ОСОБА_6 (спадкоємець ОСОБА_3) як такий, що суперечить нормам діючого законодавства та порушує чи обмежує права Страхувальника.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ОСОБА_4 група «ТАС» на користь ОСОБА_3 суму страхового відшкодування у розмірі 352 569, 02 грн..

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ОСОБА_4 група «ТАС» на користь ОСОБА_3 пеню у розмірі 2 784, 75 грн..

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ОСОБА_4 група «ТАС» на користь держави судовий збір у сумі 3 553,53 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які не були присутніми при оголошенні рішення у той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя: О.М. Мясоєдова