Справа №442/7716/14-ц
Провадження №2/442/566/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

при секретарі - Харів І.М.

адвоката - Багнюк І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання осіб таким, що втратили право користування житловим приміщенням зі зняттям їх з реєстрації за вказаною адресою,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_6 звернулися в суд з позовом, в якому просять: зобов"язати ОСОБА_5 не чинити перешкоди у користуванні квартирою № АДРЕСА_2 та надати їм ключі від вхідних дверей квартири.

В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що ОСОБА_3 та її донька - ОСОБА_4 є наймачами кварти в будинку АДРЕСА_1. На вказаній житловій площі також проживає ОСОБА_5

Вказана квартира складається з двох кімнат житловою площею 32,7 кв., кухні, санвузла та коридору. На даний час ОСОБА_3 тимчасово перебуває на заробітках за кордоном.

Під проживання чи тимчасової відсутності постійно сплачуються всі необхідні платежі за користування житлом та оплачують комунальні послуги: світло, газ, вода.

Дана житлова площа була надана ОСОБА_7, матері чоловіка ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. До недавнього часу будь-яких непорозумінь з приводу користування займаним житлом не вникало.

Однак, після смерті колишнього чоловіка ОСОБА_7 відповідач по справі ОСОБА_5, його друга дружина з якою він перебував у шлюбі півтора місяці, з липня 2014 року почала періодично створювати конфліктні ситуації з приводу користування житловим приміщеннями за вищевказаною адресою та безпідставно заперечувати їхнє законне право користуватись наданою квартирою. Зокрема, замінила вхідні двері, не дає ключі і на даний час тим створює перешкоди в користуванні житлом

З цього приводу, останній раз в липні-серпні місяці 2014 року, коли ОСОБА_3 приїздила додому, між нею та ОСОБА_5 виникали спори щодо порядку користування квартирою. Також неодноразово вона намагалась вирішити з відповідачкою питання щодо постійного користування будь-якою кімнатою для проживання в добровільному порядку. Однак згоди з цього приводу ними, з вини останньої, не досягнуто.

Вказана квартира складається з двох кімнат житловою площею 32,7 кв.м., позначених на поверховому плані (в лівому куті) під цифрою № 4 площею 18,3 кв. м., цифрою № 5 площею 14,4 кв.м., також в квартирі є кухня, загальний коридор, вбудована шафа, санвузол та всі комунальні вигоди. До квартири, загальна площа якої складає 44,4 кв.м. відноситься і підвальне приміщення

Тому з метою уникнення конфліктів в подальшому вона вирішила поставити питання про встановлення порядку користування жилим приміщенням, враховуючи можливість виділення їй з донькою окремої та ОСОБА_5 ізольованої кімнати, оскільки інші приміщення в квартирі можливо використовувати лише спільно, а тому для захисту порушених прав вони змушені звернутися з даним позовом в суд.

20 лютого 2015 року, ОСОБА_5 подала зустрічний позов в обґрунтування якого посилається на те, що вона фактично проживала у спірній квартирі АДРЕСА_1 разом з покійним чоловіком ОСОБА_7 з 2003 року. Вказана квартира складається з двох кімнат житловою площею 32,7 ким., кухні, санвузлу і коридору.

Основним квартиронаймачем вказаної квартири була мама покійного чоловіка ОСОБА_9, про що свідчить ордер № 236, виданий 14.02.1974р. виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради депутатів трудящих. Після смерті матері її покійний чоловік переоформив ордер на квартиру і став основним квартиронаймачем. В липні 1981 року він одружився з ОСОБА_10 і прописав її у квартиру в 1983 році. В 1984 році у них народилася донька ОСОБА_11, а в 1987 році - донька ОСОБА_12. Відповідно діти проживали разом з батьками і були прописані у спірній квартирі.

В 2001 році ОСОБА_13 подала до Дрогобицького районного суду позовну заяву про розірвання шлюбу з ОСОБА_7. Однак, судове рішення по справі не було винесено, оскільки вона не з'явилася до суду, у зв'язку з тим що перебувала в Італії.

25 червня 2013 року рішенням Дрогобицького міськрайонного суду розірвано шлюб між ОСОБА_13 і ОСОБА_7, а 10 жовтня 2013 року ОСОБА_7 уклав шлюб з нею (ОСОБА_5).

28 лютого 2014 року Дрогобицький міськрайонний суд виніс заочне рішення, яким визнав ОСОБА_13 та її доньок такими, що втратили право на користування спірною квартирою. Відповідно у квітні 2014 року ОСОБА_7 виписав ОСОБА_13 з доньками із спірної квартири, а її як дружину прописав у спірну квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер. В липні представник відповідачки ОСОБА_2 подала до суду заяву про перегляд заочного рішення. 18 липня 2014 року Дрогобицький міськрайонний суд виніс ухвалу про закриття справи, у зв'язку зі смертю позивача. На підставі цієї ухвали ОСОБА_13 та її донька ОСОБА_4 зареєстрували місце проживання у спірній квартирі. З невідомих причин не зареєструвала місце проживання у спірній квартирі старша донька відповідачки ОСОБА_14.

Таким чином, з викладеного вбачається, що ОСОБА_13 та її доньки ОСОБА_14, ОСОБА_4 в 2000 році самовільно покинули спірну квартиру, не користуються нею, не проживають в ній, в квартирі відсутні їхні особисті речі, вони не сплачували і не сплачують за житло і комунальні послуги, але зареєстровані у спірній квартирі. Про даний факт свідчить також акт обстеження місця проживання від 02 лютого 2015 року, складений комісією КП ЖЕО Дрогобицької міської ради.

З 1999 року по даний час ОСОБА_13 проживає в Італії, її донька ОСОБА_4 працює і проживає з сім»єю у м.Львові.

Згідно рішення Дрогобицької міської ради №103 від 17.07.2014 року вона визнана основним квартиронаймачем спірної квартири замість померлого чоловіка з правом укладення договору найму житлового приміщення і відкриття особового рахунку з КП ЖЕОДрогобицької міської ради. З моменту проживання у спірній квартирі вона з покійним чоловіком сплачувала плату за житло і комунальні послуги. Станом на 01 січня 2015 року у неї не має жодної заборгованості, на підставі наведеного просить про визнання ОСОБА_13 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позивачі за первинним позовом, відповідачі за зустрічним ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві, в зустрічному просять відмовити.

Відповідач за первинним позовом, позивач за зустрічним ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_15 в судовому засіданні заперечили щодо задоволення первинного позову, зустрічний позов підтримали та просять його задоволити.

Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Фактично лише через дії відповідачки, позивачі фактично позбавлені права користування житлом, яке і є правом на проживання в спірній квартирі.

За принциповими положеннями ст.ст. 10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України.

Вимогами статей 59, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі (ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5.) являються наймачами квартири АДРЕСА_1 загальною площею 44,4 кв.м.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач за первинним, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 чинить перешкоди ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у здійсненні їх права володіти, користуватися та розпоряджатися спірною квартирою, чого вона не заперечувала в судовому засіданні, пояснивши, що дійсно поміняла двері у спірній квартирі і ключі останнім не дала і не дасть.

Відповідно до ст.ст. 317, 319, 391 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В силу ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності зі ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод щодо здійснення ним права користування своїм майном.

Стаття 155 Житлового кодексу України визначає, що власника квартири не може бути позбавлено права користування квартирою, крім випадків, установлених законодавством.

Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що ОСОБА_5 чинить перешкоди ОСОБА_3, ОСОБА_4 у здійсненні їх права володіти, користуватися та розпоряджатися спірною квартирою, то суд дійшов переконання, що первинний позов є обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_5 про визнання ОСОБА_13, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, то в його задоволенні слід відмовити за безпідставністю, оскільки відповідачі за зустрічним позовом з часу реєстрації (01.09.2014р.), не проживають в спірній квартирі з поважних причин, як вже встановлено вище зі сторони ОСОБА_5, їм чиняться перешкоди в користуванні даною квартирою, тому вони і не проживають та не користуються цією квартирою. Окрім цього, як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_3 перебуває на заробітках за кордоном, а житлове законодавство у таких випадках передбачає збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 59-61, 212-215 ЦПК України, ст..ст. 15, 16, 317, 319, 321, 931 ЦК України, ст.. 71 ЖК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволити.

Зобов»язати ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_3, ОСОБА_4 перешкод у користуванні квартирою № АДРЕСА_2 та надати їм ключі від вхідних дверей квартири.

В зустрічному позові ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання осіб таким, що втратили право користування житловим приміщенням зі зняттям їх з реєстрації за вказаною адресою - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя Крамар О.В.