АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 596/2401/13-цГоловуючий у 1-й інстанції Козяр Л.В.
Провадження № 22-ц/789/457/15 Доповідач - Щавурська Н.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Фащевська Н. Є., Ходоровський М. В.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю сторін - апелянта Ціцінського І.В., апелянта ОСОБА_2 і її представника адвоката ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4 та їїпредставника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційними скаргами Ціцінського Ігора Володимировича, ОСОБА_2 на рішення Гусятинського районного суду від 17 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Гусятинського нотаріального округу Ціцінського Ігора Володимировича, ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Гусятинського районного суду від 17.02.2015 року вказаний позов задоволено. Визнано недійсним заповіт, складений ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2, посвідчений 27.03.2013 року приватним нотаріусом Гусятинського районного нотаріального округу Тернопільської області Ціцінським І.В.

В апеляційних скаргах Ціцінський І.В., ОСОБА_2 просять скасувати вказане рішення, вважаючи його незаконним, необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні апелянти та їх представники апеляційні скарги підтримали, зіславшись на доводи, викладені в них.

Позивач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 відносно апеляційної скарги заперечили, просили її відхилити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги Ціцінського І.В., ОСОБА_2 до задоволення не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд обґрунтовував свої висновки тим, що ОСОБА_6 вчинив заповіт у момент, коли не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а тому заповіт є недійсним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки такий ґрунтується на матеріалах справи, відповідає вимогам закону.

Так, судом встановлено, що батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_6 і ОСОБА_7 (а.с.6, 7, 9).

У період з 16.03.2013 року до 25.03.2013 року ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні ПІТ (палати інтенсивної терапії) Копичинецької клінічної районної лікарні.

Згідно витягу з історії хвороби № 802/125/81, виданого Копичинецькою клінічною районною лікарнею 25.03.2013 року, йому було встановлено діагноз: енцефалопатія Гайє-Верніке з генералізованими тоніко-клонічними судомними нападами, гіперкінезами, окоруховими розладами, психоорганічним синдромом та супутній діагноз: розлад психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю, виражений абстинентний синдром, алкогольна полінейропатія. сенсорно рухова форма, з вираженим млявим нижнім парапарезом, розладами чутливості за поліневритичним типом, порушення функції ходи. Позашпитальна двобічна нижньодолева пневмонія. ДН 2 ст. (а.с.5).

В цьому ж витягу з історії хвороби вказано, що ОСОБА_6 25.03.2013 року виписано без змін після закінчення курсу лікування.

27.03.2013 року ОСОБА_6 усе своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що матиме право за законом, заповів ОСОБА_2 Даний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Гусятинського районного нотаріального округу Тернопільської області Ціцінським І.В. (а.с.20).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер (а.с.8).

Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 633 від 03.12.2013 року ОСОБА_6, який на 27.03.2013 року страждав на розлади психіки і поведінки внаслідок зловживання алкоголем, енцефалопатію Гайе-Верніка з судомним синдромом, алкогольна полінейропатія змішана форма, при складанні заповіту 27.03.2013 року не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними (а.с.34-35).

В ході розгляду справи апеляційним судом також встановлено, що ОСОБА_6 при житті склав декілька заповітів, якими заповідав своє майно різним особам, а саме: 03.07.2000 року - племіннику ОСОБА_8, 14.03.2002 року - сусіду ОСОБА_9, 27.03.2013 року - сестрі ОСОБА_2

В силу вимог ч.3 ст.1254 ЦК України всі заповіти були скасовані внаслідок укладення наступних заповітів, і зокрема, заповіт від 14.03.2002 року - останнім заповітом, посвідченим 27.03.2013 року.

Приватному нотаріусу Гусятинського районного нотаріального округу Ціцінському І.В. надійшли: заява про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва на право на спадщину за заповітом від рідної сестри померлого - ОСОБА_2, заява про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від доньки ОСОБА_4 (а.с.247-248).

Крім цього, як вбачається з довідки № 439/2-14 від 19.05.2015 року, виданої виконкомом Хоростківської міської ради Гусятинського району Тернопільської області, на день смерті ОСОБА_6.й по даний час, у спадковому житловому будинку АДРЕСА_1 були зареєстровані його племінник ОСОБА_8 з дружиною ОСОБА_10

Згідно вимог ст.203 ЦК України особа яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний об'єм цивільної дієздатності, волевиявлення учасника угоди повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину, є недодержання в момент вчинення правочину стороною /сторонами/ вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

У відповідності до ч.З ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно вимог ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені.

Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, встановивши, що на час складання заповіту 27.03.2013 року ОСОБА_6 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а також враховуючи відсутність в матеріалах справи даних про прийняття спадщини попереднім спадкоємцем за заповітом ОСОБА_9, суд першої інстанції, на думку колегії суддів прийшов до вірного висновку про порушення прав спадкоємця першої черги за законом - ОСОБА_4, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину після померлого батька, і як наслідок - про захист таких прав шляхом визнання спірного заповіту, складеного в користь ОСОБА_2, недійсним.

Доводи апеляційних скарг про невідповідність висновків суду обставинам справи, що полягає у неврахуванні показань свідків, сусідів, лікарів, пояснень нотаріуса, а також про необгрунтованість покладеного в основу рішення висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, як такої, що не грунтується на матеріалах справи (оскільки ОСОБА_6 не перебував на "Д" обліку з приводу психічного захворювання, діагноз ОСОБА_6., на підставі якого зроблений такий висновок не відповідає дійсності, експертами не враховані показання свідків) на увагу колегії суддів не заслуговують, виходячи з наступного.

Сам по собі факт не перебування на "Д" обліку не свідчить про відсутність певного виду захворювання.

Письмові докази, наявні в матеріалах справи (постанова про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом встановлення правильності діагнозу хворому ОСОБА_6 та фактом правильності та своєчасності видачі виписки з історії хвороби (а.с.187-188), висновок судово-медичної експертизи № 135 від 29.12.2014 року (а.с.189-198)), які свідчать про правильність діагнозу (енцефалопатія Гайє-Верніке), на підставі якого комісією судово-психіатричних експертів зроблено висновок про відсутність на момент складання заповіту у ОСОБА_6 здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, стороною відповідача не спростовані.

Висновок судово-психіатричної експертизи, як такий, що є категоричним, грунтується на матеріалах справи (медичній документації, в якій вказано діагноз ОСОБА_6 і який стороною відповідача не спростовано), узгоджується з показаннями свідків лікарів ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_17, ОСОБА_13 був роз'яснений в ході апеляційного розгляду експертом ОСОБА_14, яка ствердила, що встановлений ОСОБА_6 діагноз характеризується рядом змін в неврологічному та психічному стані, даний діагноз є станом гострого психозу, перенесення якого зумовлює незворотні зміни у психіці, відновити які неможливо, і наслідком якого є смерть. Стан притомності пацієнта не означає можливість усвідомлювати значення своїх дій. Визначальне значення для дачі висновку має первинна медична документація, а не показання свідків.

Таким чином, показання свідків, не всі з яких (лікар ОСОБА_15.) спілкувалися з ОСОБА_6 після перенесеного захворювання, окремі з яких (ОСОБА_2, ОСОБА_16.) є заінтересованими у результатах розгляду справи та усі з яких не є спеціалістами в галузі психіатрії, тому показання яких не могли суттєво вплинути на висновок посмертної судово-психіатричної експертизи, на думку колегії суддів, не можуть мати перевагу над іншими вищезгаданими доказами, в зв'язку з чим підставно не були взяті до уваги судом першої інстанції.

Твердження апелянта ОСОБА_2 в частині необгрунтованості висновку експерта з підстав, що причина смерті вказана у лікарському свідоцтві про смерть № 43 від ІНФОРМАЦІЯ_1 - хронічна серцево-судинна недостатність ІІІ ст., атеросклеротичний кардіосклероз (а.с.78) не співпадає з діагнозом, встановленим лікарем під час перебування ОСОБА_6 у лікарні (енцефалопатія Гайє-Верніке), на думку колегії суддів є безпідставними, як такі, що спростовуються іншими матеріалами справи - висновком службової перевірки щодо лікування ОСОБА_6 у Копичинецькій КРЛ, проведеної департаментом охорони здоров'я Тернопільської обласної державної адміністрації, з якого вбачається, що безпосередню причину смерті могло підтвердити лише патологоанатомічне дослідження, яке не проводилось, а виявлені недоліки в оформленні медичної документації не могли вплинути на перебіг та наслідок захворювання ОСОБА_6 (а.с.180-181).

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційні скарги не містить.

Відповідно до вимог апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів вважає, що сулом першої інстанції повно і всебічно досліджено обставини по справі , дана належна оцінка наявним доказам, правильно визначено юридичну приргоду спірних правовідносин і закон. який їх регулює, ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1,308, 313, 314 ч.1п.1, 315 ч.1, 2, 319 ч.1, 324 ч.1, 325 ч.1 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Ціцінського Ігора Володимировича, ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Гусятинського районного суду від 17.02.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.Б. Щавурська