Справа № 755/4432/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" червня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Сазоновій В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» про повернення банківського вкладу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, з урахуванням доповнень до позовної заяви та уточнення до позовних вимог, просить суд: стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» на його користь заборгованість по депозиту у розмірі 42 514 гривень 38 копійок, нараховані пені за кожен день прострочки у розмірі 3% та моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він являється клієнтом ПАТ «Імексбанк», переуклав з відповідачем, ПАТ «Імексбанк», договір за № 1287-14/21 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року вклад «Постійний клієнт» строком на 94 календарних дні. 13 січня 2015 року він письмово попередив відповідача про свій намір щодо видачі йому банківського вкладу та відсотків після закінчення терміну депозиту 19 січня 2015 року. На даний час термін депозиту згідно договору закінчився, тому гарантовані зобов'язання ПАТ «Імексбанк» не були виконані, а отже були порушені його права як споживача у зв'язку з невиплатою депозиту та відсотків відповідачем у розмірі 42 514 гривень 38 копійок. Також, при неодноразових письмових зверненнях до відповідача з вирішення даного питання, він звертав увагу, що являється інвалідом 1 групи і кошти були призначені на лікування. Крім того, у зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань, це спричинило погіршення стану його здоров'я, поганий сон, постійні думки, що спричинило підняття тиску та передінфарктний стан.

Позивач в судове засідання не з'явився, в доповненнях до позовної заяви просив суд розглянути справу без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, суд про причини неявки не повідомив.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача та відповідача.

У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно п. 2.4. Глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 03 грудня 2003 року № 516, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 жовтня 2014 року між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір № 1287-14/21 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року Вклад «Постійний клієнт», відповідно до якого ПАТ «ІМЕКСБАНК» прийняв від вкладника ОСОБА_1 грошову суму (вклад) у розмірі 41847,96 гривень зі сплатою зі сторони ПАТ «ІМЕКСБАНК» 25 % річних із датою повернення вкладу 19 січня 2015 року.

В подальшому, 13 січня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив забезпечити видачу депозитного вкладу № 1287-14/21 від 17 жовтня 2014 року, який закінчує свою дію 19 січня 2015 року, в сумі 41 847 гривень 96 копійок та відсотки.

23 січня 2015 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою, в якій просив виконати гарантовані обов'язки і виплатити суму депозитного вкладу у розмірі 42 514 гривень 38 копійок.

В той же час, відповідачем не було здійснено жодних дій щодо повернення депозитного вкладу позивачу, ні після звернення останнього 13 січня 2015 року із відповідною заявою, ні після закінчення строку дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово - кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Виходячи з вищенаведеного, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно захист його прав як споживача регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного Кодексу України.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором (п. 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516(далі - Положення від 03.12.2003 р. № 516).

Згідно ч. 1 ст. 1060 Цивільного кодексу України , договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно п. 1.2. Положення від 03.12.2003 р. № 516, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит).

За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (абз. 2 п. 3.3. Положення від 03.12.2003 р. № 516).

У справі Zolotas проти Греції (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне:

«Суд зазначає, що на підставі ст. 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом.

Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави».

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

Таке порушення виявилося в наступному:

У ст. 1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України.

Але, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які Банк отримав від позивача на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернув.

Частина 1 ст. 1061 Цивільного кодексу України визначає, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Абзацом 1 п. 3.5. Положення від 03.12.2003 року № 516 встановлено, що проценти на банківський вклад (депозит) виплачуються вкладникові на його вимогу відповідно до строків, визначених у договорі банківського вкладу (депозиту).

Відповідно до абз. 2 п. 1.6. Положення від 03.12.2003 року № 516, банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті.

Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Так, статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що боржник, який не може виконати грошове зобов'язання зараз, зможе виконати його пізніше. Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей та інших підстав) не звільняє його від відповідальності.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню суму депозитного вкладу із нарахованими відсотками у розмірі 42 514 гривень 38 копійок. .

В той же час, судом не вбачається підстав для стягнення з відповідача розміру пені, з огляду на те, що стягнення пені за невиконання умов договору не поширюється на спірні правовідносини, в умови укладеного між сторонами договору не стягнення пені у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди, то дані вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою.

В той же час, позивачем не наведено будь-яких належних доказів погіршення стану здоров'я останнього, у зв'язку з неможливістю отримання вкладу.

Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» про повернення банківського вкладу.

В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 425 гривень 14 копійок, від сплати якого при зверненні до суду був звільнений позивач.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 15, 16, 23, 95, 96, 72, 509, 525, 526, 625, 633, 830, 1058, 1060, 1061, 1067 Цивільного кодексу України, ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 56 Закону України «Про Національний Банк України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516, Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», ст. ст. 1, 3, 10, 11, 58, 60, 61, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» про повернення банківського вкладу - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» на користь ОСОБА_1 суму банківського вкладу з нарахованими відсотками за користування коштами за договором № 1287-14/21 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року Вклад «Постійний клієнт» від 17 жовтня 2014 року в розмірі 42 514 (сорок дві тисячі п'ятсот чотирнадцять) гривень 38 (тридцять вісім) копійок.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» на користь держави судовий збір в сумі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень 14 (чотирнадцять) копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: