Справа № 333/6750/14-ц
Пр. № 2-п/333/23/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.05.2015р. м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боровікової А.І., при секретарі Колесник А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.01.2015р. по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселенняпозовні вимоги задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 24.06.2005р. у розмірі 550827 грн. 03 коп. звернуто стягнення на користь ПАТ КБ „ПриватБанк на предмет іпотеки квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу останньої (на підставі договору іпотеки № 517 від 08.07.2005р.) ПАТ КБ „Приватбанком з укладанням від імені Банку договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ „ПриватБанк всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

При застосуванні процедури продажу іпотечного майна квартири за вищезазначеної адресою встановлено початкову ціну продажу не нижче ринкової ціни на цей вид майна.

В іншій частині позову відмовлено.

Також в резолютивній частині рішення зазначено, що Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України: «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року .V' 1304-VII.

25.02.2015р. відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду від 15.01.2015р., посилаючись на те, що Банк зазначив у позові адресу, за якою відповідач не проживає, а проживає він в іпотечній квартирі, крім повісток про виклик до суду, відповідач також не отримав і копію позовної заяви з доданими до неї документами, крім того, відповідач у заяві зазначив, що він не згоден з розрахунком заборгованості, оскільки він протягом 9 років здійснював щомісячні обовязкові платежі на загальну суму 57000 дол. США, з цього приводу бажає при розгляді справи за його участю, ініціювати залучення спеціаліста для перевірки вірності розрахунку заборгованості банка та надання де суду контррозрахунку.

Також відповідач посилаючись на Закон України від 3 червня 2014 року № 1304-VII Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, зазначив, що протягом дії цього закону не може бути примусового стягнення (відчуження без згоди власника) на нерухоме майно, якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань за споживчими кредитами. Однак, суд в порушення вимог вищезазначеного Закону, задовольнив вимоги позивача щодо звернення стягнення на майно, але відстрочив виконання рішення в цій частині.

Відповідач ОСОБА_1 просить суд скасувати заочне рішення суду по даній цивільній справі та призначити справу до судового розгляду в загальному порядку.

До судового засідання сторони не зявилися, про час та місце судового засідання були повідомлені у встановленому законом порядку.

Неявка повідомлених про час та місце розгляду справи у судове засідання сторін та їх представників, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Відповідно до ст. 232 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився у судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається мають істотне значення для вирішення справи.

Дослідивши викладені у заяві про перегляд заочного рішення обставини, матеріали справи та заочне рішення суду від 15.01.2015р. по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за яким позовні вимоги задоволенні частково, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив.

При цьому, заява відповідача про перегляд заочного рішення не містить посилання на докази, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, у заяві відповідача відсутні посилання на докази щодо підтвердження сплати останнім заборгованості за кредитним договором.

Крім того, згідно правового висновку Верховного суду України від 27.05.2015р. (постанова у справі № 6-57цс15 від 27.05.2015р.), що згідно з пунктом 1 Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті (далі Закон № 1304-VII) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України Про заставу та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України Про іпотеку, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Відтак установлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону № 1304-VII протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону № 1304-VII не підлягає виконанню.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заявником не надано доказів, які мають суттєве значення для вирішення справи, у звязку з чим заява про перегляд заочного рішення задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 231, 232 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишити без задоволення.

Розяснити заявнику, що заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ст. 296 ЦПК України.

Суддя: А.І. Боровікова