Справа № 463/5365/14 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/783/3758/15 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю ОСОБА_3;

Кушнерика Р.М. - представника ПАТ «Державний ощадний банк України»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Галабут Марії Степанівни, представника Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 09 квітня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною ухвалою зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», треті особи - ОСОБА_6 і ОСОБА_7, про стягнення коштів та зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_6 і ОСОБА_7, про визнання правочину нікчемним - до вирішення кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 191 ч.5, 366 ч.2 КК України (а.с. 115-116).

Дану ухвалу оскаржила представник ПАТ «Державний ощадний банк України» (в подальшому - «Банк»).

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати і направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції, покликаючись на порушення норм процесуального права.

Вважає, що суд невірно застосував положення п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України і приписи п. 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у судах першої інстанції" та прийшов до помилкового висновку про те, що розгляд даної справи є неможливим, оскільки обставини, які підлягають з'ясуванню у кримінальному провадженні, а саме - обставини заволодіння службовими особами Банку коштами вкладників, не перешкоджають розгляду даної цивільної справи, оскільки підставами для визнання оспорюваного договору нікчемним є недотримання на момент укладення договору банківського вкладу письмової форми договору.

Вважає, що вирок по кримінальній справі буде мати значення для розгляду цивільної справи лише про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, а відтак встановлення вини особи у кримінальній справі про привласнення коштів та внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей не може ніяким чином вплинути на розгляд цивільної справи про встановлення факту дотримання письмової форми договору банківського вкладу на момент його укладення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта Кушнерика Р.М. на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони позивача ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що розгляд даної справи неможливий до розгляду кримінальної справи № 2-кп/463/25/15 за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України (заволодіння коштів вкладників шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем в особливо великих розмірах та внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, які спричинили тяжкі наслідки).

Проте з такими висновками суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. При неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства, підставою для зупинення провадження у цивільній справі може бути лише наявність кримінальної справи на розгляді в суді.

З огляду на зазначене необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв'язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи.

Вирішуючи питання про зупинення провадження у справі з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України, суд мав встановити, чи дійсно від наслідків розгляду кримінальної справи № 2-кп/463/25/15 за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, залежить прийняття рішення у справі, де предметом і підставою зустрічних позовних вимог є визнання договору банківського вкладу нікчемним з підстав недотримання письмової форми цього договору.

При цьому дійсність чи недійсність (нікчемність) правочину визначається виключно нормами цивільного законодавства, а не вироком суду у кримінальній справі.

При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

У той же час, зупиняючи провадження у справі, суд не звернув уваги на те, що предметом розгляду вказаної кримінальної справи є з'ясування обставин заволодіння службовими особами банку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 коштами вкладників та внесення ними до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

Між тим АТ «Ощадбанк», звертаючись до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3, обґрунтовувало підстави позову обставинами та доказами про недотримання останнім письмової форми при укладанні договору про банківський вклад, оскільки кошти, як вклад у банк, ОСОБА_3 не вносив, що є порушенням правил ст. 1059 ЦК України.

Зупиняючи провадження у даній справі, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, наявність підстав для зупинення провадження у справі не перевірив, не визначившись із характером спірних правовідносин та предметом позовів (первісного та зустрічного), доказам, наданим АТ «Ощадбанк» на обґрунтування підстав зустрічного позову, належної оцінки не дав.

Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 липня 2015 року за результатами розгляду цивільної справи з аналогічних правовідносин (а.с. 169-172).

З огляду на викладене оскаржувана ухвала не може залишатися в силі і підлягає скасуванню відповідно до положень ст. 311 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.4, 311, 314 ч.1 п.6, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Галабут Марії Степанівни, представника Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», задовольнити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 09 квітня 2015 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: