УХВАЛА

іменем україни

3 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: комунальне підприємство «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації», відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції, приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночка Олександр Вікторович, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, відшкодування моральної шкоди за касаційними скаргами: представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 та представника ОСОБА_5 - ОСОБА_9 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 5 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 4 березня 2015 року, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_10 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 4 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 в інтересах своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що згідно з рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 червня 2010 року, що набрало законної сили, за ОСОБА_4, як спадкоємцем за законом померлого батька, ОСОБА_4, визнано право власності на 1/8 частину житлового будинку по АДРЕСА_1. Після цього певний період часу вона узгоджувала з ОСОБА_5, колишньою дружиною ОСОБА_4, порядок розрахунків і продажу належної ОСОБА_4 на праві власності 1/8 частину вказаного вище житлового будинку, проте питання не було вирішене.

У подальшому ОСОБА_5, сфабрикувавши заяву про зняття арешту зі спірного житлового будинку, зняла з нього арешт і, знаючи, що не є власником всього житлового будинку, 18 квітня 2012 року продала належну їй 7/8 частини цього будинку своїй матері - ОСОБА_11, а 26 квітня 2012 року своїй матері продала і неналежну їй 1/8 частину житлового будинку, чим порушила право власності неповнолітньої ОСОБА_4 Після смерті ОСОБА_11 у порядку процесуального правонаступництва до участі у справі залучена її внучка ОСОБА_6, яка є дочкою ОСОБА_5

З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просила визнати недійсним укладений договір купівлі-продажу 1/8 частини житлового будинку по АДРЕСА_1, скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень на зазначену нерухомість від 29 липня 2013 року, зареєструвати за неповнолітньою ОСОБА_4 право власності на спадкову частину житлового будинку, а також стягнути з ОСОБА_5 завдану моральну шкоду в розмірі 15 тис. грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 5 лютого 2015 року позов ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано договір купівлі-продажу 1/8 частин домоволодіння будинку АДРЕСА_1 укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_11, недійсним. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 липня 2013 року на вказаний об'єкт нерухомого майна скасовано. На підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 червня 2010 року зобов'язано зареєструвати право власності на 1/8 частину об'єкту нерухомого майна по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 4 березня 2015 року рішення районного суду в частині задоволення позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 липня 2013 року й рішення про реєстрацію права власності на 1/8 частину об'єкту нерухомого майна по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовлено. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційних скаргах: представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8 та представник ОСОБА_5 - ОСОБА_9, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять вищевказані судові рішення в задоволеній частинні позову скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_10, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами ст. 355 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що договір купівлі-продажу є недійсним з підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України, оскільки ОСОБА_5 на момент продажу не була власником 1/8 частини спірного житлового будинку і знала про це, оскільки неодноразово оскаржувала рішення суду, яким таке право визнано за неповнолітньою ОСОБА_4

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції. При цьому скасував рішення суду в частині скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень і про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на підставі іншого рішення суду, відмовивши в задоволенні цих вимог, пославшись на те, скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень та рішення суду про визнання права власності, що набрало законної сили, має виконуватись в порядку, передбаченому законодавством України.

Зазначені висновки судів відповідають обставинам справи, які установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Судом установлено, що 20 червня 2005 року помер ОСОБА_4, після смерті якого його дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у встановленому законом порядку прийняла спадщину, а рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 червня 2010 року, що набрало законної сили, за нею визнано право власності на 1/8 частину житлового будинку АДРЕСА_1. Іншим співвласником, 7/8 частин будинку, є колишня дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_5 Всі співвласники проживають у м. Москві.

18 квітня 2012 року ОСОБА_5 продала належну їй 7/8 частини цього будинку своїй матері - ОСОБА_11, а 26 квітня 2012 року продала своїй матері і 1/8 частину житлового будинку, яка згідно із наведеним вище рішенням суду належить неповнолітній ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_11 померла, у порядку процесуального правонаступництва до участі у справі залучена її внучка - ОСОБА_6, яка є дочкою ОСОБА_5

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 658 ЦК України передбачено, що право продажу товару належить власникові товару.

Оскільки власником 1/8 частини спірного житлового будинку на час її продажу ОСОБА_5 була не вона, а неповнолітня ОСОБА_4 на підставі рішення суду, то колегія суддів погоджується з висновками судів про те, що наявні підстави, передбачені ст. ст. 203, 215 ЦК України, для визнання такого договору купівлі-продажу недійсним.

Посилання касаційних скарг відповідачів про те, що преюдиційне рішення суду про право власності на майно за ОСОБА_4 не було зареєстровано у встановленому законом порядку і чинною є реєстрація такого права на весь будинок за ОСОБА_5, не дають підстав для скасування законного і обґрунтованого рішення суду, оскільки згідно зі ст. 124 Конституції України рішення суду є обов'язковим до виконання, а його преюдиційні обставини звільняють від доказування (ч. 3 ст. 61 ЦПК України).

Крім того, згідно з ч. 5 ст. 1269 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, ОСОБА_4 як спадкоємець, яка прийняла спадщину, є власником спадкового майна - частини житлового будинку - з моменту відкриття спадщини - з 20 червня 2005 року. Тому як співвласник спірного будинку вона в особі свого законного представника мала права на оспорення укладеного договору купівлі-продажу і лише вона мала право на відчуження свого майна.

Доводи касаційної скарги позивачки колегія суддів відхиляє та погоджується з висновком апеляційного суду про те, що скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень за ОСОБА_5 і про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на підставі іншого рішення суду, що набрало законної сили, має здійснюватись в порядку, передбаченому законодавством України.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги: представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 та представника ОСОБА_5 - ОСОБА_9, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_10 відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 5 лютого 2015 року в не скасованій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Полтавської області від 4 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик