Справа № 383/278/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Бевз О.Ю.,

при секретарі Оверченко Л.В..,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

представників відповідача СФГ «Каспрішина» - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Бобринець Кіровоградської області цивільну справу № 383/278/15-ц за позовом ОСОБА_1 до селянського (фермерського) господарства ОСОБА_4 в особі голови СФГ ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та

зустрічну позовну заяву селянського (фермерського) господарства ОСОБА_4 в особі голови СФГ ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики та розписки, укладених між СФГ ОСОБА_4В. та фізичною особою ОСОБА_1, від імені якого діяв ОСОБА_5,-

встановив:

24.03.2015 року, позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до селянського (фермерського) господарства ОСОБА_4 в особі голови СФГ ОСОБА_4, про стягнення боргу за договором позики від 28.03.2012 року за яким борг відповідача перед позивачем складається з основного боргу в розмірі 290 000 грн., збитки від інфляції у сумі 84822 грн. 16 коп, три відсотки річних 21881 грн. 10 коп., а також пеня 127 909 грн.87 коп., всього на суму 524 613 грн 13 коп. В обґрунтування позову зазначає, що відповідач ОСОБА_6 порушив умови договору та не здійснив своєчасну виплату коштів за договором позики, що призвело до виникнення вищезазначеної заборгованості, а тому оскільки відповідач не повертає позивачу кошти, не виконує взяті на себе зобовязання тим самим порушуючи майнові права позивача, останній змушений звернутися до суду з даним позовом.

17.04.2015 року від відповідача селянського (фермерського) господарства ОСОБА_4 в особі голови СФГ ОСОБА_4 надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1, згідно якої він просить:

визнати недійсним договір позики від 28.03.2012 року, укладений між СФГ ОСОБА_4В. та фізичною особою ОСОБА_7, від імені якого діяв ОСОБА_5;

визнати недійсною розписку від 28.04.2012 року, укладену між СФГ ОСОБА_4В. та фізичною особою ОСОБА_7, від імені якого діяв ОСОБА_5.

В обгрунтування позову зазначає, що договір був укладений з порушенням чинного законодавства, підписаний не уповноваженою особою, оскільки договір позики датований 28.03.2012 року, а довіреність на особу яка ніби то діяла в інтересах позикодавця датована лише 13.04.2012 року. Також розписка від 28.04.2012 року про те, що підприємство в особі ОСОБА_8 отримало кошти за договором позики не скріплена печаткою юридичної особи. Крім того у фінансовій звітності підприємства не відображена кредиторська заборгованість ОСОБА_1, що ставить під сумнів факт отримання відповідачем даних коштів, а тому позивач (по зустрічному позову) просить відмовити у первісному позові в повному обсязі, зустрічний же позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача (по первісному позові) ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги в повному обсязі та попросили суд задовольнити їх, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. В зустрічному позові попросили відмовити, за його безпідставністю, так як сторони договору досягли всіх істотних умов про що свідчать їх підписи на договорі та підтверджує відповідна розписка від імені голови СФГ ОСОБА_8

Представник відповідача (по первісному позові) та представник позивача (по зустрічному позову)- ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала та заперечила проти їх задоволення, посилаючись на обставини викладені в зустрічному позові, вважає договір позики недійсним та просить задовольнити зустрічний позов в повному обсязі.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, приходить до слідуючого.

Згідно договору позики від 28.03.2012 року, а саме п.1 Позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові гроші в сумі 290 000 грн. Передачу грошей було здійснено до підписання цього договору, на підтвердження факту передачі грошей Позичальник видає позикодавцеві розписку.

Згідно п.2 б Договору, відповідач зобов'язався повернути позивачу в строк до 10 серпня 2012 року суму позики в розмірі 290 000 грн.

Згідно п.8 Договору позики, після повернення боргу позикодавцем, буде видано позичальнику власноручну розписку про одержання коштів. Бе з цієї розписки борг вважається таким, що не повернутий.

Згідно розписки від 28.04.2012 року, вбачається, що голова СФГ ОСОБА_8 дає представнику ОСОБА_9 ОСОБА_5 (який діє на підставі довіреності №432 від 13.04.2012 року) розписку про те, що згідно договору позики від 28.04.2012 року отримав у нього кошти в сумі 290 000 грн.

З матеріалів справи вбачається оригінал розписки, наданий позивачем (по первісному позові), а тому в суду достатні всі підстави вважати, що відповідач в порушення умов договору не повернув борг, у зазначені п.2б Договору строки.

Відповідно до вимог ст.ст.526, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 1046 ЦК України вбачається, що предметом договору позики можуть бути гроші або речі, визначені родовими ознаками.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст. 548 ЦК України).

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1 ст. 546 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

В той же час згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням того, що сума позики відповідачем не повернута в строк встановлений договором, тому відповідно до ст. 625 ЦК України, позивач має право вимагати від відповідача сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції і трьох відсотків річних нарахованих з часу виникнення прострочення боржника. Так, сума індексу інфляції від простроченої суми за період з 11 серпня 2012 року по 14 лютого 2015 року становить 84822 грн. 16 коп., а три проценти річних за період прострочення складають 21881 грн. 10 коп. Розрахунок заборгованості додається (а.с.6-7).

Отже, позовні вимоги (по первісному позові) в цій частині підлягають задоволенню.

Позивач (по первісному позові) просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 127 909 грн., посилаючись на вимоги ст.ст. 546, 610, 611 ЦК України, але як вбачається з Договору позики від 28.03.2012 року, за порушення зобов'язання за спірним договором позики сторонами Договору пеня (неустойка) не встановлена, а тому дана вимога є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5).

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна (гроші ст.ст.192, 193ЦК України), договір є укладений з моменту передання відповідного майна.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умовможебути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до положень ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

В судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_1 від імені якого діяв ОСОБА_5 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 13 квітня 2012 року, та Селянським (фермерським) господарством ОСОБА_8 в особі голови СФГ ОСОБА_8 був укладений в письмовій формі договір позики 28 березня 2012 року, за умовами якого позикодавець (позивач) передав у власність позичальнику (відповідачу) гроші в сумі 290000 грн., а останній зобов'язався повернути позикодавцеві таку ж суму коштів не пізніше 10 серпня 2012 року. На підтвердження факту передачі грошей позичальник видає позикодавцю розписку. Підпис позичальника в спірному Договорі позики скріплений печаткою Селянського (фермерського) господарства ОСОБА_8.

Згідно розписки від 28.04.2012 року, виданої головою СФГ ОСОБА_8, останній отримав від ОСОБА_5 (представника ОСОБА_9 за довіреністю), згідно договору позики від 28.04.2012 року , кошти в сумі 290 000 грн.

Представник відповідача не заперечила, той факт, що ОСОБА_8 власноручно написав на користь позивача розписку від 28 квітня 2012 року, згідно договору позики від 28.04.2012 року про отримання у останнього коштів в сумі 290000 грн. та підписав договір позики від 26 березня 2012 року.

Оскільки договір позики від 28.03.2012 року містить в собі посилання на довіреність представника від 12.04.2012 року, то це явно свідчить про те, що в даті договору позики допущено помилку, що також беззаперечно підтверджується розпискою ОСОБА_8, в якій останній посилається саме на договір позики від 28.04.2012 року і сторона відповідача (по первісному позові) в судовому засіданні не зазначала, що розписка написана ОСОБА_8 на підтвердження існування якогось іншого договору, на таку ж саму суму між тими самими сторонами, так даного факту встановлено не було. В той же час представник позивача ОСОБА_2 пояснила, що текст договору готувався завчасно, але з певних обєктивних причин не був укладений раніше, і при його укладанні 28.04.2012 року, даний недолік виправлено не було. Отже, судом з достовірністю встановлено, що між сторонами було укладено договір позики, в якому була допущена помилка в його даті, досягнуто всіх істотних умов, та на підтвердження цього надана розписка ОСОБА_8, яка є належним та допустимим доказом.

Що стосується зустрічного позову про те, що на розписці відсутня печатки відповідача СФГ ОСОБА_8, що є порушенням вимог щодо письмової форми, суд вважає безпідставними та необґрунтованими, відхиляє їх, оскільки відтиск печатки відповідача міститься на самому договорі позики, датованому 28.03.2012 року, де викладені умови спірного договору. Розписка уповноваженої особи відповідача від 28.04.2012 року в даному випадку за наявності письмового договору позики у відповідності до вимог ст.1047 ЦК України підтверджує факт передання грошей, з яким закон пов'язує момент укладення договору, умови якого викладені в договорі позики, датованому 28 березня 2012 року, що підписаний особами уповноваженими на це сторонами договору та скріплений печаткою відповідача, який є юридичною особою. Непроставлення відповідачем власної печатки на виданій позивачу розписці не звільняє відповідача від обов'язку повернути отримані за договором позики кошти.

Як вбачається із зустрічних позовних вимог, позивачем була проведена перевірка з участю незалежного аудиту СФГ ОСОБА_8В., і за результатами фінаснсової звітності СФГ вбачається, що кошти в сумі 290 000 грн., як кредиторська заборгованість ОСОБА_1 (ОСОБА_5О.) не відображена, таким чином на думку позивача договір позики від 28.03.2012 року та розписки від 28.04.2012 року укладені без наміру передати грошові кошти іншій особі, але з метою отримання прибутку Відповідачем. Суд вважає, таке твердження позивача по зустрічному позові помилковим, так як ОСОБА_8 не оспорює факту того, що саме він підписував та ставив печатку СФГ в договорі позики, так і ставив свій підпис у розписці, а ОСОБА_1 не має ніякого відношення до оприбуткування та отриманням СФГ коштів, оскільки це відповідальність його керівника в особі ОСОБА_8 і останній як голова несе відповідальність за діяльність селянського фермерського господарства. Отже, висновок експерта не може бути належним доказом у справі, а тому суд не бере до уваги даний доказ, який не стосуються предмета доказування.

Представник позивача (за зустрічним позовом) ОСОБА_4 ОСОБА_3 посилався на безгрошовість договору позики, однак жодних належних та допустимих доказів на підтвердження безгрошовості договору не надано.

Отже, зустрічний позов ОСОБА_8 про визнання недійсним договору позики від 28.03.2012 року та розписки від 28.04.2012 року є необґрунтованим, безпідставним та задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача (по первісному позові) підлягають стягненню на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати.

Керуючись ст.ст. 526, 545, 546, 548, 549, 610, 612, 624, 625, 638, 640, 1047, 1049, 1050, 1051 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58, 59, 79, 84, 88, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до селянського (фермерського) господарства ОСОБА_4 в особі голови СФГ ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з селянського (фермерського) господарства ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 28.03.2012 року на загальну суму 396 703 грн. 26 коп., з яких тіло боргу 290 000 (двісті девяносто тисяч) грн., збитки від інфляції в сумі 84 822 грн. (вісімдесят чотири тисячі вісімсот двадцять дві) гривні 16 коп., три відсотки річних від суми заборгованості - 21 881 грн. (двадцять одна тисяча вісімсот вісімдесят одна) гривня 10 коп.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з селянського (фермерського) господарства ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 пені в розмірі 127 909 грн. 87 коп., - відмовити.

В зустрічній позовній заяві селянського (фермерського) господарства ОСОБА_4 в особі голови СФГ ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики та розписки, укладених між СФГ ОСОБА_4В. та фізичною особою ОСОБА_7, від імені якого діяв ОСОБА_5 відмовити в повному обсязі.

Стягнути з селянського (фермерського) господарства ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, а саме 3654 грн. - сплаченого позивачем судового збору за позовну заяву про стягнення боргу .

Рішення може бути оскаржено в судову палату з цивільних справ апеляційного суду Кіровоградської області через Бобринецький районний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення буде виготовлений протягом пяти днів.

Суддя О.Ю. Бевз