Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/6336/14-ц головуючий у 1-й інстанції Галущенко Ю.А провадження № 22-ц/778/4240/15 суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухарь С.В., Панкеєва О.В.,

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03.11.2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з позовом, який у ході розгляду справи було уточнено, до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначивши, що 11.01.2006 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н відповідно до якого ОСОБА_2С . отримала кредит у розмірі 5 000 грн. У вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором у відповідача станом на 28.07.2014 року, виникла заборгованість на загальну суму 9 700 грн. 67 коп., із яких: 8762 грн. 57 коп. - заборгованість за кредитом, 500 грн. - штраф фіксована частина та 438 грн. 10 коп. - штраф процентна складова.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.11.2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором від 11.01.2006 року в розмірі 9 700,67 грн., яка складається з нарахованих на прострочену заборгованість процентів за користування кредитом у розмірі 8 762 грн. 57 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 438 грн. 10 коп..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" судові витрати в сумі 234 грн. 60 коп..

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на, що суд неправильно встановив обставини справи щодо наявності між сторонами кредитних відносин, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 16 грудня 2014 року апеляційну скаргу відхилено.

Рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03.11.2014 року у цій справі залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 16 грудня 2014 року у цій справі скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, що 11.01.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого отримала ОСОБА_2 кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

За судовим наказом від 10.07.2008 року з ОСОБА_2 була стягнута заборгованість, яка виникла на 10 липня 2008 року у сумі 1813 гривень 50 копійок (а.с.6).

26.05.2009 року за квитанцією № 45/76 ОСОБА_2 сплачено 2054,45 гривень на погашення боргу за виконавчим листом (а.с.28)

За розрахунком позивача станом на 28.07.2014 року, у відповідача виникла заборгованість на загальну суму 9 700 грн. 67 коп., із яких: 8762 грн. 57 коп. - заборгованість за кредитом, 500 грн. - штраф фіксована частина та 438 грн. 10 коп. - штраф процентна складова.

Задовольняючі позовні вимоги суду першої інстанції не звернув увагу на те що позивачем нараховані процентита штрафи на тіло кредиту, яке вже було стягнуто за судовим наказом від 10.07.2008 року, ані за кредитним договором (а.с.6).

Тобто, суд не звернув увагу на те, що мало місце стягнення судовим наказом від 10.07.2008 року всієї кредитної заборгованості, а, відтак, строк договору закінчився, та між сторонами існують лише невиконані зобовязальні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення або невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6 116 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено, що зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

У порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, розмір наявної заборгованості не перевірив, фактичних обставин справи не зясував, не перевірив доводів заперечення відповідача про погашення боргу за судовим наказом у травні 2009 року та дійшов помилкового висновку про задоволення вимог банку про стягнення процентів та штрафів за кредитним договором, за яким судом вже була стягнута заборгованість .

Отже доводи апеляційної скарги про безпідставність нарахування процентів та штрафів є обґрунтованою та підлягають задоволенню. Крім того відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з ПАТ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати при подачі апеляційної скарги 122 гривні (а.с.63) та касаційної скарги 172 гривень (а.с. 89), а всього 294 гривень 10 копійок.

Керуючись ст.ст. 307, 309,313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.11.2014 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення.

В задоволені позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати 294 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді