Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1718/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

Іменем України

22.07.2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі: головуючого судді - Єгорової С.М.,

суддів: Дуковського О.Л., Карпенка О.Л.

за участю секретаря: Липи А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживачів та застосування наслідків недійсності правочину, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 11.06.2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживача та застосування наслідків недійсності правочину. Посилався на те, що між ними був укладений договір фінансового лізингу № 001955 від 07.04.2014 року, за умовами якого відповідач взяв на себе зобов"язання придбати у власність транспортний засіб ЗАЗ Lanos і передати позивачеві у користування на строк та на умовах, визначених у договорі. На виконання договору позивачем на рахунок відповідача внесено перший авансовий внесок в розмірі 35000 грн. Договір фінансового лізингу у порушення вимог ч. 2 ст.799 ЦК України не був нотаріально посвідчений, тому згідно ч. 1 ст. 220 ЦК є нікчемним.

Посилаючись на вказані оставини та підстави, передбачені ст. 216 ЦК України, позивач просив застосувати правові наслідки недійсності правочину та стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на його користь суму сплаченого першого авансового внеску за оспорюваним договором в розмірі 35000 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.06.2015 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. Зазначає, що суд неповно зясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосував норми матеріального і процесуального права.

Представник позивача - ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційного суду підримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача, який належним чином під розписку повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с. 72), в судове засідання не прибув, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України його неявка не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду у межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що укладений договір лізингу відповідає вимогам закону, його нотаріальне посвідчення не є обов"язковим.

Вказаний висновок відповідає обставинам справи, яким суд дав належну правову оцінку.

Судом встановлено, що 07.04.2015 року між ТОВ "ЛК "Автофінанс" та ОСОБА_2 укладено договір фінансового лізингу № 001955 , предметом якого є транспортний засіб ЗАЗ Lanos (а.с.4-18) Договір підписаний представником ТОВ "ЛК "Автофінанс" та позивачем, що не заперечується сторонами.

Згідно п.1.8 Договору предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, що становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених в п. 9.6 ст.9 Договору.

Пунктом 1.3 Договору передбачено, що вартість предмета лізингу на момент укладання даного договору та розмір авансового платежу вказується в договорі та додатку № 1 до договору лізингу, який є його невідємною частиною.

В додатку № 1 до договору фінансового лізингу № 001955 від 07.04.2015 року встановлена загальна вартість предмета договору лізингу - 7313,96 доларів США, що за курсом долара (26,50) на дату підписання договору - 193820,00 грн., авансовий платіж в розмірі 50% від вартості предмета лізингу в розмірі 3656,98 доларів США, щомісячний авансовий платіж 304,75 дол. США, адміністративний платіж (10%) 731,40 дол. США, комісія за передачу (3%) 219,42 дол. США. Сторони узгодили, що всі платежі підлягають сплаті в українських гривнях (а.с.19).

ОСОБА_2 в день укладення договору сплатив на користь ТОВ "ЛК "Автофінанс" перший авансовий внесок в сумі 35000 грн. (а.с.21)

Згідно довідки про взяття на облік юридичної особи ТОВ Лізингова компанія Автофінанс має право надавати послуги з фінансового лізингу (а.с. 43).

Основний вид економічної діяльності ТОВ Лізингова компанія Автофінанс є фінансовий лізинг, що підтверджується випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 44).

Підставою в обґрунтування вимог про застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину позивач зазначав недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу транспортного засобу відповідно до вимог ч. 2 ст. 799 ЦК України.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж і поставку з урахуванням особливостей, встановлених спеціальним законом, а саме - Законом України від 16 грудня 1997 р. N 723/97-ВР "Про фінансовий лізинг".

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Частиною 3 ст. 806 ЦК України зазначається, що особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України Про фінансовий лізинг фінансовий лізинг - це вид цивільно - правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

Згідно ст. 2 Закону України Про фінансовий лізинг відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі) (ч. 2 ст. 2 Закону).

Статтею 6 Закону України Про фінансовий лізинг передбачено, що договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Надання послуг з фінансового лізингу та порядок, якого необхідно дотримуватись при наданні цієї послуги юридичними особами субєктами підприємницької діяльності, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але мають право надавати фінансові послуги, регулюється Положенням про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами субєктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затвердженим розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 22.01.2004 року № 21 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.07.2005 р. за № 761/11041 (з відповідними змінами).

Відповідно до підпункту 1.3.1 пункту 1.3 Положення фінансова послуга з фінансового лізингу (послуга з фінансового лізингу) операції з фінансовими активами, які полягають в набутті юридичною особою (лізингодавцем) у власність речі у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передачі цієї речі у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі) на підставі договору фінансового лізингу.

Твердження позивача про нікчемність укладеного Договору у зв'язку з недотриманням сторонами нотаріальної форми договору - недотримання норм ч. 2 ст. 799 ЦК України є помилковим та таким, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства України. Зазначена відповідачем норма регулює окремий вид цивільно-правових відносин - найм (оренда) транспортного засобу (параграф 5 ЦК України).

Застосування до фінансового лізингу норм, що регулюють окремі види найму (оренди), чинним законодавством не передбачено.

Крім того, суд вважає за потрібне зазначити, що відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Зазначений договір частково виконаний сторонами: відповідачем внесено авансовий платіж, що підтверджує дійсність договору.

Положення ч. 2 ст. 799 ЦК України про обов"язковість нотаріального посвідчення договору найму транспортного засобу за участю фізичних осіб не застосовуються до правовідносин, що виникають із договору фінансового лізингу, оскільки останні регулюються спеціальним законом.

Крім того, ст. 799 ЦК України не відноситься до загальних положень про найм, викладених у параграфі 1 глави 58 ЦК України.

Тому, нотаріальне посвідчення укладеного між сторонами договору фінансового лізингу в силу положень Закону України Про фінансовий лізинг та параграфа 6 глави 58 ЦК України не є обовязковим.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки договір фінансового лізингу № 001955 від 07.04.2015 року між позивачем і ТОВ Лізингова компанія Автофінанс укладений із дотриманням передбачених чинним законодавством вимог, сторонами досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується підписани сторін, відповідач має право надавати послуги з фінансового лізингу.

Доводи позивача про обовязковість нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу з посиланням на Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5 є безпідставними, оскільки таке посвідчення здійснюється у разі домовленості сторін, а не в силу вимог закону.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність та безпідставність вимог позивача про недійсність (нікчемність) договору фінансового лізингу через відсутність нотаріального посвідчення, та не знайшов підстав для застосування наслідків недійсності правочину і стягнення сплачених на виконання договору коштів.

Доводи апеляційної скарги цього висновку суду не спростовують.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно ст.308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.06.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з наступного дня.

Головуючий суддя:

Судді: