Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи 328/1614/15-ц головуючий у 1-й інстанції Погрібна О.М.
провадження № 22-ц/778/4603/15 суддя-доповідач Панкеєв О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухарь С.В., Панкеєва О.В.,

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 08 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача, розірвання договору банківського вкладу та стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив розірвати договори на банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в національній валюті №2685/370-13 від 07.02.2013 року, №2686/370-13 від 07.02.2013 року та №2688/370-13 від 07.02.2013 року, укладені між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та стягнути з відповідача за цими договорами відповідно грошові кошти у розмірі 154402,81 грн., 160852,81 грн. та 220390,72 грн..

В обґрунтування позову зазначив, що між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення №13 Філії «Запорізьке РУ» укладені наступні депозитні договори строкового Банківського вкладу «Класік» строком на 370 днів у національній валюті: № 2685/370-13 від 07.02.2013 року на суму Вкладу 135 000,00 грн. строком розміщення до 12.02.2014 року; № 2686/370-13 від 07.02.2013 року на суму Вкладу 135 000,00 грн. строком розміщення до 12.02.2014 року; № 2688/370-13 від 07.02.2013 року на суму Вкладу 500,00 грн. строком розміщення до 12.02.2014 року із подальшими укладеними додатковими угодами до нього б/н від 14.02.2014 року та б/н від 19.03.2013 року.

Факт внесення грошових коштів підтверджується відповідними квитанціями, виданими Банком за кожним із договорів. Вказані договори у зв'язку із тим, що він не надавав Банку вимогу про повернення Вкладів в порядку абзаців 1,2 кожного із договорів, пролонговані на 370 днів до 18.02.2015 року.

Останнім днем строку дії розміщення Банківських Вкладів за кожним із договорів є 17.02.2015 року, тобто, з 18.02.2015 року вказані договори є пролонгованими.

18.02.2015 року позивач звернувся до відділення №13 Філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит» із заявою про розірвання договорів та дострокове повернення Вкладів.

19.02.2015 року він звернувся до Банку із зверненням про зазначення причин, за якими йому не повернуто депозитні кошти.

Листом №38 від 17.03.2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» повідомило про те, що 04.03.2015 року набула чинності постанова Правління НБУ від 03.03.2015 №160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України». Крім того, Банк зазначив, що готовий конструктивно співпрацювати зі позивачем з питань подальшого повернення депозитних коштів.

Втім, незважаючи на неодноразові усні звернення позивача щодо повернення депозитних коштів, відповідач депозитні кошти не повертав.

За умовами пункту 4.2 кожного із договорів Банківського Вкладу для повернення Вкладу у випадку дострокового розірвання Договору за ініціативою Клієнта, останній зобов'язаний про це повідомити Банк не менш, ніж за 10 Банківських днів до передбачуваної дати розірвання договору шляхом надання відповідної заяви у двох примірниках.

09.04.2015 року він подав до відповідача листи (вимоги) щодо дострокового розірвання договорів Банківського Вкладу та повернення вкладів, що прийнята уповноваженою особою Банку. Втім, протягом 10 днів відповідь також не була одержана.

Відтак, його вимоги з повернення депозиту до теперішнього часу відповідачем залишаються невиконаними.

Позивач просив суд розірвати зазначені договори та стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по депозитним вкладам на загальну суму 535 646,34 гривень.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 08 червня 2015 року позов задоволено частково.

Розірвано договір про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в національній валюті № 2685/370-13, укладений 07 лютого 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит» на користь ОСОБА_2 суму вкладу за депозитним договором № 2685/370-13 від 07.02.2013 року в розмірі 149 552 грн. 13 коп., з яких 14 552,13 грн. - невиплачені відсотки за депозитом, 135 000 грн. - невиплачена сума депозиту.

Розірвано договір про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в національній валюті № 2686/370-13, укладений 07 лютого 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит» на користь ОСОБА_2 суму вкладу за депозитним договором № 2686/370-13 від 07.02.2013 року в розмірі 15 4389 грн. 63 коп., з яких 19 389,63 грн. - невиплачені відсотки за депозитом, 135 000 грн. - невиплачена сума депозиту.

Розірвано договір про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в національній валюті № 2688/370-13, укладений 07 лютого 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит» на користь ОСОБА_2 суму вкладу за депозитним договором № 2688/370-13 від 07.02.2013 року в розмірі 220 390 грн. 76 коп.. з яких 5 619,37 грн. - невиплачені відсотки за депозитом, 214 771,39 грн. - невиплачена сума депозиту. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк» «Фінанси і Кредит» на корнеті держави судовий збір в розмірі 3654 грн..

На зазначене рішення суду ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення суду, порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов залишити без задоволення.

Заслухавши у судовому засіданні апеляційного суду доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у відповідності до статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 1 статті 307, статтею 308 ЦПК України передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін, якщо визнає, що його постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення №13 Філії «Запорізьке РУ» укладені депозитні договори строкового Банківського вкладу строком на 370 днів у національній валюті: № 2685/370-13 від 07.02.2013 року «Класік» на суму Вкладу 135 000,00 грн. строком розміщення до 12.02.2014 року; № 2686/370-13 від 07.02.2013 року «Класік» на суму Вкладу 135 000,00 грн. строком розміщення до 12.02.2014 року; № 2688/370-13 від 07.02.2013 року «Стандарт» на суму Вкладу 500,00 грн. строком розміщення до 12.02.2014 року із подальшими укладеними додатковими угодами до нього б/н від 14.02.2014 року, за якою сума вкладу була поповнена на 251771,39 грн. та б/н від 19.03.2013 року, за якою сума вкладу була поповнена на 30000 грн.

Факт внесення грошових коштів підтверджується відповідними квитанціями, виданими ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за кожним із договорів.

Вказані договори у зв'язку із тим, що ОСОБА_2 не надавав відповідачу вимогу про повернення Вкладів в порядку абзаців 1,2 п.4 кожного із договорів, пролонговані на 370 днів до 18.02.2015 року. Останнім днем строку дії розміщення Банківських Вкладів за кожним із договорів є 17.02.2015 року, тобто, з 18.02.2015 року вказані договори є пролонгованими. Тобто, зазначені договори є автоматично пролонгованими та не потребують прийняття відповідачем будь-якого рішення.

18.02.2015 року позивач звернувся до відділення №13 Філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит» із заявою про дострокове повернення Вкладів.

Відповідно до довідок, наданих суду 26.05.2015 року за депозитним договором № 2685/370-13 від 07.02.2013 року залишок коштів станом на 25.05.2015 р. складає: 14552,13 грн. - невиплачені відсотки за депозитом, 135000 грн. - невиплачена сума депозиту; за депозитним договором № 2686/370-13 від 07.02.2013 року залишок коштів станом на 25.05.2015 р. складає: 19389,63 грн. - невиплачені відсотки за депозитом, 135000 грн. - невиплачена сума депозиту; за депозитним договором № 2688/370-13 від 07.02.2013 року залишок коштів станом на 25.05.2015 р. складає: 5619,37 грн. - невиплачені відсотки за депозитом, 214771,39 грн. - невиплачена сума депозиту.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 18.02.2015 року, 19.02.2015 року та 09.04.2015 року звертався до відповідача із завами про повернення депозитних коштів готівкою та розірвання депозитних договорів № 2685/370-13 від 07.02.2013 року, № 2686/370-13 від 07.02.2013 року та № 2688/370-13 від 07.02.2013 року.

Як визначено ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до положень ч.2 ст. 1060 ЦК України у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно ч.3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку(гл. 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу, а відповідно до ст. 1074 ЦК України в редакції, що виникла на час виникнення спірних правовідносин, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Задовольняючи позов, суд правильно застосував норми матеріального права та врахував, що відмова банку у видачі суми вкладів та нарахованих процентів є незаконною, оскільки позбавляє вкладника володіти та розпоряджатися належними йому на праві власності грошовими коштами є порушенням прав вкладника, визначених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та суперечить нормам ЦК України.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

В п.2.2.3 депозитних договорів № 2685/370-13 від 07.02.2013 року, № 2686/370-13 від 07.02.2013 року та в п. 2.2.4 депозитного договору № 2688/370-13 від 07.02.2013 року передбачено, що вкладник має право вимагати дострокового повернення суми вкладу, згідно з умовами п.4.2 відповідного Договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором. (п. 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління НБУ №516 від 03.12.2003 року. (далі -Положення від 03.12.2003 р. №516)).

Згідно п. 1.2. Положення від 03.12.2003 р. №516, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит).

Банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (п. 3.3. Положення від 03.12.2003 р. №516).

Відповідно до ч. 3 ст. 1058 ЦК України, до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

За довідкою № 2024 від 08 червня 2015 року відповідачем повідомлено, що депозити ОСОБА_2 є чинними, не розірваними, однак строк дії договорів №2685/370-13 від 07.02.2013 року, №2686/370-13 від 07.02.2013 року та №2688/370-13 від 07.02.2013 року закінчився. Твердження відповідача про те, що строк дії договорів закінчився є неспроможними, оскільки відповідно до абзаців 1,2 п.4 умов зазначених договорів, вказані договори у зв'язку із тим, що ОСОБА_2 не надавав відповідачу вимогу про повернення Вкладів, а тому вони пролонговані на 370 днів до 18.02.2015 року. Останнім днем строку дії розміщення Банківських Вкладів за кожним із договорів є 17.02.2015 року включно, тобто, з 18.02.2015 року вказані договори є пролонгованими. Зазначені договори відповідно до п.4.1 вважаються автоматично пролонгованими та не потребують прийняття відповідачем будь-якого додаткового рішення. Позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення вкладів після спливу строку дії договорів (17.02.2015 року включно), а саме 18.02.2015 року.

Враховуючи положення законодавства, договори про банківські строкові вклади (депозити) № №2685/370-13, №2686/370-13 та №2688/370-13 укладені, 07.02.2013 року, між ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» та ОСОБА_2 були розірванні, так як позивач у встановленому договором порядку звернувся до установи банку з письмового заявою про дострокове розірвання договорів по депозитному вкладу, і кошти повернуті згідно договору депозиту позивачеві, якому вони належать на праві приватної власності.

Відповідно до змісту ст. 41 Конституції України, ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Посилання відповідача на постанову Національного банку України № 758 від 01 грудня 2014 року „Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України" та № 160 від 03 березня 2015 року „Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України", яке на його думку звільняє їх від належного виконання зобов'язань за договором банківського вкладу, не можна визнати належною правовою підставою для відмови у задоволенні вимог вкладника, оскільки названі акти НБУ є підзаконними і суперечать ч.2 ст. 1060 ЦК України

Відповідно до ч.ч.2,5 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Інші органи державної влади України можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом.

Згідно ч.2 ст. 56 Закону України „Про Національний банк України" нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Нпціонального банку.

Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Постанови Правління НБУ №758 від 01 грудня 2014 року та № 160 від 03 березня 2015 року спрямовані на регулювання діяльності банків (юридичних осіб), визначених цими Постановами, яке здійснюється в межах адміністративно-правових відносин НБУ з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю, отже не є актами цивільного законодавства у розумінні ст. 4 ЦК, а являються нормативно-правовими актами органу державного управління.

Згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачці, банк порушує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу є додатковою статтею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: у ст. 1 Протоколу № 1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України, однак в порушення названих норм позивач позбавлена права користуватися своїм майном у виді грошових коштів, які банк отримав від неї на умовах строковості та платності і у встановлений строк не повернув.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки апеляційна скарга не містить порушення норм матеріального права або процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи, а тому відповідно статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги колегія судів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволені позову, як проте вимагає ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»

Керуючись ст. ст. 307, 308 , 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 08 червня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді