Р І ШЕ Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

Справа № 752/17394/14-ц

Провадження № 2/752/1551/15

02.07.2015 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Фролова М.О., за участі секретаря Титоренка А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

16.10.2014 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (надалі - позивач) звернулось у Голосіївський районний суд міста Києва з зазначеним вище позовом посилаючись на те, що 19.09.2008 року року між ним та ОСОБА_1 (надалі - відповідач) був укладений кредитний договір № 77.1/АК-015698.08.2. При цьому позивачем зазначено наступне.

Відповідно до умов договору, позивач відкриває відповідачу відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 22042,11 доларів США терміном по 19.09.2015 включно. Позивач зазначає, що Банком виконано взяті на себе зобов'язання та надано відповідачу вказані грошові кошти.

Позивач вказує, що позичальником систематично порушувались умови кредитного договору, несвоєчасно виконувались зобов'язання щодо сплати щомісячних платежів, у зв'язку із чим, збільшивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 27748,03 доларів США та 7186972,89 грн.

В судове засідання з'явився представник позивача, позов підтримала з підстав викладених у ньому, просила суд його задовольнити повністю, подала заяву про збільшення позовних вимог.

Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову, подали заяву про застосування позовної давності, просили відмовити у задоволенні позову з міркувань спливу строків позовної давності.

Врахувавши пояснення сторін у позові, з'ясувавши обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 19.09.2008 року між сторонами був укладений кредитний договір № 77.1/АК-01698.08.2 (а. с. 5-8)

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору банк відкриває позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 22042,11 доларів США терміном по 19.09.2015 року включно.

Відповідно до п. 1.5 процентна ставка за кредитами за цим договором встановлюється в розмірі 7,70 процента річних.

Відповідно до п. 3.1 позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом.

Відповідно до п. 3.6 Кредитного договору встановлена відповідальність відповідача за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6 процента від суми простроченої заборгованості.

Судом встановлено, що відповідачем порушено взяті на себе зобов'язання, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому договором.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з цим, відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу, а саме: позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконанням або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом або пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. А відповідно до вимог ст. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з пунктами 3.1, 3.1.1 кредитного договору позичальник зобов'язався: починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10 числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 262 долари США та нарахованими процентами шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок банку. Датою сплати заборгованості за процентами є день зарахування коштів на рахунок, указаний у пункті .3 1.6 цього Договору.

Пунктами 5.2 кредитного договору передбачено право банку у разі недотримання позичальником умов цього договору вимагати в односторонньому порядку дострокового його розірвання, повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих за ними процентів, відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору.

У зв'язку із заначеним, суд дійшов до висновку, що оскільки в кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється частинами відповідно до графіка погашення кредиту, то початок перебігу позовної давності для стягнення кредиту й процентів за користування кредитом є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, однак не сплатив його, а тому загальна позовна давність застосовується до кожного щомісячного простроченого платежу, який був визначений у договорі графіком платежів.

Разом з тим, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 19.09.2015 року.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

З представленого представником позивача розрахунку заборгованості вбачається, що відповідача почав порушувати взяті на себе зобов'язання, починаючи з 11.02.2009 року, а отже право позивача на захист свої прав в судовому порядку виникло саме з цієї дати.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, відповідно до ст. 257 ЦК України.

Частина 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, суд приходить до висновку, що право на позов виникло у позивача з моменту порушення його права, а саме з 11.02.2009 року, що вбачається з представлених в судове засідання розрахунків заборгованості (а. с. 24-28).

Окрім того, згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не застосовується.

Позивач звернувся до суду 16.10.2014 року, тобто з пропуском встановленого строку позовної давності.

Позивачем не надано доказів наявності сплати боргу у період після закінчення строку позовної давності, відповідно, не надання таких доказів, на погляд суду, свідчить про відсутність факту переривання перебігу строку позовної давності; в свою чергу вказане надає суду підстави прийти до висновку про задоволення заяви відповідача про застосування строків позовної давності та відмови у задоволенні позову повністю.

З представлених розрахунків заборгованості не вбачається за можливе прийти до висновку чи вносились відповідачем певні платежі. Окрім того, представником позивача не вказано конкретної дати порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань, а тому суд виходить з наявних у матеріалах справи розрахунків заборгованості, першою датою яких зазначено 11.02.2009 року.

Відповідно до ст.60 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторін, які посилаються на обставини, як на підставу своїх вимог і заперечень. Положеннями ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Інших доказів переривання строку позовної давності позивачем не представлено, а наявний доказ, як зазначено вище не може підтверджувати таку обставину.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою.

За таких обставин, з огляду на подання відповідачем заяви про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд, відмовляючи в задоволенні цивільного позову, також відмовляє позивачу у стягненні з відповідача на його користь суми сплаченого судового збору.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 1-5, 8, 10, 11, 60, 118, 119, 174, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

ухвалив:

у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення, а рішення яке було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду міста Києва через Голосіївський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя