Справа № 367/1511/15ц Головуючий у І інстанції Пархоменко О.В.
Провадження № 22-ц/780/3863/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 54 01.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

01 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Приходька К.П.,

суддів Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

при секретарі: Ромашині І.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 травня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації невикористаної відпустки та моральної шкоди,-

встановила:

в березні 2015 року позивач звернувся до суду із даним позовом.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що 16 липня 1968 року його було прийнято на роботу на посаду слюсаря-ремонтника 6 розряду в дільниці архітектурно-будівельних матеріалів до ПАТ ГВКК «Біличі» на підставі наказу № 192-к від 15.07.1968 року.

19 грудня 2012 року його звільнили з роботи згідно із п.1 ст.40 КЗпП України на підставі наказу №67-П від 19.12.2012 року.

Позивач вказує, що на день звільнення з роботи боржник нарахував, але не виплатив йому заробітну плату за період з жовтня 2011 року по грудень 2012 року у розмірі 10 808,80 гривень, що підтверджується довідками ПАТ ГВКК «Біличі» №№143,144,150 від 16.12.2014 року.

Відповідно до довідки ПАТ ГВКК «Біличі» №143 від 16.12.2014 року розмір його середньоденної заробітної плати становив 19,10 гривень, на день пред»явлення позову до суду сума середнього заробітку, який відповідач зобов»язаний був сплатити на його користь за час затримки розрахунку становить 15 280,0 гривень.

Вказував, що такими діями, які виразились у невиплаті йому заробітної плати, відповідач поставив його та його сім»ю у скрутне матеріальне становище, що призвело до душевних страждань і йому необхідно було багато часу для організації свого життя, чим завдав йому моральної шкоди, розмір якої він оцінює у 10 000 гривень.

Позивач просив стягнути з ПАТ ГВКК «Біличі» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.12.2012 року по 27.02.2015 року у розмірі 15 280 гривень; стягнути з ПАТ ГВКК «Біличі» на його користь спричинену йому моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень; допустити негайне виконання рішення суду.

В подальшому позивач уточнив та збільшив свої позовні вимоги та крім зазначеного вище посилався на те, що відповідно до довідки №191 від 03.03.2015 року ПАТ ГВКК «Біличі» кількість днів невикористаної відпустки складає 10 днів, компенсація за невикористану відпустку 224,90 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача. Також вказав, що на день пред»явлення позову до суду сума середнього заробітку, який відповідач зобов»язаний був сплатити на його користь за час затримки розрахунку становить 16 063,01 гривень.

У зв»язку із викладеними обставинами позивач просив стягнути з ПАТ ГВКК «Біличі» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.12.2012 року по 27.02.2015 року у розмірі 16 063,01 гривень; стягнути з ПАТ ГВКК «Біличі» на його користь компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 224,90 гривень; стягнути з ПАТ ГВКК «Біличі» на його користь спричинену йому моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень; допустити негайне виконання рішення суду.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15 травня 2015 року позов задовольнити частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.12.2012 року по 27.02.2015 року у розмірі 16 063,01 гривень, компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 224,90 гривень, моральну шкоду у розмірі 1 000 гривень.

Стягнуто з ПАТ «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» судовий збір на користь держави у розмірі 243,60 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник Приватного акціонерного товариства «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 травня 2015 року і закрити провадження по справі. Зазначив, що рішення в незаконне, ухвалене в результаті неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Також зазначив, що рішення прийняте без повного з»ясування всіх обставин справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що позивачем пропущені строки позовної давності, а також відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно наказу (розпорядження) №67-П від 19.12.2012 року про припинення трудового договору (контракту) відповідача звільнено з посади слюсаря-ремонтника 6 розряду дільниці архітектурно-будівельних виробів ПАТ» Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» з 19.12.2012 року у зв»язку із скороченням штату та неможливістю переведення на іншу роботу згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно довідки ПАТ «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» від 16 грудня 2014 року №143 середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 за останні 2 місяці склала 19,10 гривень, заборгованість заробітної плати станом на 01 грудня 2014 року складає 10 808,80 гривен.

Згідно довідки ПАТ «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» від 16 грудня 2014 року №144 з 15.06.2012 року Закрите акціонерне товариство Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» перетворено в Публічне акціонерне товариство «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» згідно наказу №28 від 15.06.2012 року.

Згідно довідки ПАТ «Гірничовидобувний і каменеобробнийкомбінат «Біличі» від 22 грудня 2014 року №150 заборгованість по заробітній платі перед відповідачем станом на 01 грудня 2014 року складає 10 808,80 гривень.

Також встановлено, що згідно довідки ПАТ «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» від 03 березня 2015 року №191 заборгованість заробітної плати ОСОБА_2 станом на 01 березня 2015 року складає 10 808,80 гривень, кількість днів невикористаної відпустки 10 днів, сума 224,90 гривень. Згідно копії видаткового касового ордеру від 03 квітня 2015 року ПАТ ГВКК «Біличі» ОСОБА_2 погашено заборгованість по заробітній платі у сумі 10 808,80 гривень.

Встановлено, що ухвалою Господарського суду Київської області від 19 січня 2015 року у справі №Б8/022-12 за заявою Управління Пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області до боржника ОСОБА_3 акціонерного товариства «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» про банкрутство призначено керуючим санацією ОСОБА_3 акціонерного товариства «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» арбітражного керуючого ОСОБА_4

Тобто наведені вище обставини підтверджуються поясненнями позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_5, копіями наказу (розпорядження) №67-П від 19.12.2012 року, довідок ЗАТ «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» від 16.12.2014 року №№143,144, від 22.12.2014 року №150, від 03.03.2015 р. №191, копією видаткового касового ордеру від 03 квітня 2015 року ПАТ ГВКК «Біличі», ухвали Господарського суду Київської області від 19 січня 2015 року у справі №Б8/022-12, іншими матеріалами справи.

Згідно з ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно наказу (розпорядження) №67-П від 19.12.2012 року про припинення трудового договору (контракту) відповідача звільнено з посади слюсаря-ремонтника 6 розряду дільниці архітектурно-будівельних виробів ПАТ «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» з 19.12.2012 року у звязку із скороченням штату та неможливістю переведення на іншу роботу згідно з п.1 ст.40 КЗпП України.

При звільненні позивачу не було виплачено відповідачем всіх сум, що належать йому від підприємства, а саме заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку за 10 днів у розмірі 224,90 гривень, згідно довідки ПАТ «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» від 03 березня 2015 року №191 заборгованість заробітної плати відповідача станом на 01 березня 2015 року складає 10 808,80 гривень, кількість днів невикористаної відпустки 10 днів, сума 224,90 гривень. Відповідачем була виплачена позивачу заборгованість по заробітній платі у розмірі 10 808,80 гривень лише 03 квітня 2015 року, тобто під час розгляду справи в Ірпінському міському суді Київської області, що підтверджується копією видаткового касового ордеру від 03 квітня 2015 року ПАТ ГВКК «Біличі».

За таких обставин суд першої інстанції вірно зазначив, що у зв»язку із невиплатою позивачу всіх належних йому сум при звільненні з вини відповідача за період з 20.12.2012 року по 27.02.2015 року, із відповідача на користь позивача має бути стягнута сума середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 16 063,01 гривен, компенсація за невикористану відпустку за 10 днів у розмірі 224,90 гривень та при цьому суд погоджується із розрахунком суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, наданим позивачем, оскільки даний розрахунок не спростований відповідачем та іншими доказами.

Разом із цим суд першої інстанції правильно зазначив, що є безпідставними доводи представника відповідача, які надані ним в судовому засіданні, з приводу того, що дані позовні вимоги це не є заробітною платою, це є відшкодуванням за несвоєчасну виплату заробітної плати, оскільки норми ст.ст.116,117 Кодексу законів про працю України віднесені до розділу «Оплата праці» цього Кодексу і за своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобо»язання та є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку.

У відповідності до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Оскільки з вини відповідача позивачу не було своєчасно виплачено заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку, відповідач поставив позивача у скрутне матеріальне становище, що призвело до душевних страждань позивача і йому необхідно було багато часу для організації свого життя, суд першої інстанції, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, прийшов до вірного висновку, що такими діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Однак розмір моральної шкоди, яку позивач просить стягнути з відповідача, суд вважавзавищеним та правильно визначив розмір моральної шкоди у сумі 1 000 гривень.

Тому доводи апелянта в апеляційній скарзі про порушення норм матеріального права при його ухваленні, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження і повністю спростовуються дослідженими належними та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія судів, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку задовольнивши позов частково.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційні скарги і залишити рішення суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» відхилити, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді