Справа № 461/1021/15 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/783/4877/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій І.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зміну розміру аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу та неустойки за прострочення сплати аліментів,-

встановила:

В січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 про зміну розміру аліментів, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 28.04.2015 року просив змінити розмір аліментів, які стягуються на утримання неповнолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, встановлений рішенням Галицького районного суду м. Львова від 21.12.2009 року з 1/3 частини від всіх видів доходів на тверду грошову суму по 380 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття, а також звільнити від сплати заборгованості за аліментами за період з 01.02.2014 року по 01.03.2015 року у розмірі 9923,43 грн.

Вимоги обгрунтовував тим, що на даний час він не працює, має нерегулярний та мінливий дохід, вдруге одружився, на утриманні перебувають малолітні діти - ОСОБА_8, 2013 р.н. та ОСОБА_8, 2015 р.н., встановлений судом розмір аліментів сплачувати важко, що порушує його майнові права.

Також додатково зазначає, що йому доводиться нести витрати по винайму житла, оскільки у квартирі АДРЕСА_1, співвласником (1/2) якої він є, проживає ОСОБА_5 з доньками (а.с. 2-4, 69-71).

Під час розгляду справи 07.04.2015 року ОСОБА_5 подала в суд зустрічний позов до ОСОБА_4, з врахуванням заяви про уточнення вимог від 02.06.2015 року просила стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 25115,73 грн., борг за несплату аліментів в сумі 13205,44 грн., 2500,00 грн. витрат на правову допомогу та 383,21 грн. сплаченого судового збору.

В обґрунтування покликається на те, що ОСОБА_4 не в повному обсязі та несвоєчасно сплачує аліменти, у зв'язку з чим значно погіршилось її матеріальне становище, вона не має змоги самостійно утримувати та забезпечувати належний матеріальний стан сім'ї. Згідно довідки Галицького ВДВС ЛМУЮ станом на 01.03.2015 року заборгованість по сплаті аліментів становить 10539,32 грн. Пеня за несвоєчасну сплату аліментів за 2014р. і до 01.04.2015р. складає 25115,73 грн. (а.с. 49-54, 99-101).

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03 червня 2015 року у задоволенні первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 3000 грн. 00 коп. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання доньок ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_6.

В решті вимог зустрічного позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 30,65 гривень витрат на сплату судового збору та 200,00 гривень витрат на правову допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог.

Рішення суду оскаржили позивач за первісним позовом ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 не погоджується з оскаржуваним рішенням в частині відмови у задоволенні первісного позову та вважає незаконним, необґрунтованим, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи.

Покликається на те, що з часу ухвалення судового рішення від 21.12.2009 року Галицьким районним судом м. Львова його сімейний, майновий та фінансовий стан суттєво змінився, оскільки не працює та не отримує інших доходів, тобто мають місце обставини, які відповідно до ст. 192 СК України можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Звертає увагу на те, що у нього збільшилась кількість осіб, які перебувають на його утриманні, оскільки має двох дітей від другого шлюбу.

Крім цього, суд не врахував, що у квартирі, яка належить йому на праві спільної часткової власності проживає відповідач (колишня дружина) з двома дітьми, що в свою чергу обмежує право користування вказаним майном, оскільки остання не дає згоди на продаж такого, а він змушений винаймати іншу квартиру.

Наведені обставини судом правильно встановлені, однак висновки є суперечливими, оскільки зменшуючи з наведених вище підстав розмір неустойки, суд відмовив у зміні розміру аліментів та визначення їх у твердій формі.

Просить скасувати рішення районного суду в частині відмови у задоволенні первісного позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити, змінити розмір аліментів, які стягуються на утримання неповнолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, встановлений рішенням Галицького районного суду м. Львова від 21.12.2009 року з 1/3 частини від всіх видів доходів на тверду грошову суму по 380 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття, а також звільнити від сплати заборгованості за аліментами за період з 01.02.2014 року по 01.03.2015 року у розмірі 9923,43 грн. В решті рішення залишити без змін.

В апеляційній скарзі представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_5 - ОСОБА_3, вважає, що вимогам закону оскаржуване рішення частково не відповідає, оскільки прийняте внаслідок неповного з"ясування та недоведеності обставин, що мають значення для справи.

Стверджує, що з аналізу положень ст. 74 ЗУ "Про виконавче провадження" не вбачає заборони стягнення заборгованості за аліментами у судовому порядку. Законом встановлено механізм забезпечення виконання боржником обов"язку щодо сплати аліментів - звернення стягнення на майно та притягнення до кримінальної відповідальності, проте, в даному випадку така можливість не забезпечує погашення боргу.

Також, суд першої інстанції вказав, що заявлений розмір пені в сумі 25113,73 грн. є непосильним тягарем матеріального характеру для платника аліментів, оскільки він вдруге одружився і на утриманні має ще двох неповнолітніх дітей. На думку апелянта, необґрунтованою залишається саме сума пені 3000 грн. та як такий розмір співвідноситься із наявним боргом ОСОБА_4 у розмірі 13205,44 грн. та розміром неустойки.

Вважає, що суд не взяв до уваги те, що ОСОБА_4 є працездатним молодим чоловіком, заборгованість по сплаті аліментів утворилась з його вини, за відсутності обставин, що перешкоджали йому виконувати свій обов'язок утримувати своїх дітей, зокрема і від першого шлюбу.

Разом з цим, ОСОБА_4 є співвласником автомобіля, яким одноособово користується для своїх потреб, що виключає його доводи у труднощах при пошуку роботи, жодних дій для погашення заборгованості останній не вживає.

Просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 червня 2015 року в частині задоволення зустрічного позову змінити та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. В решті рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача на підтримання доводів власних апеляційних скарг та заперечення на скарги інших сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача за первісним позовом ОСОБА_4 підлягає до часткового задоволення, а підстави для задоволення скарги відповідача ОСОБА_5 відсутні, виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Статтею 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено неможливості сплачувати аліменти у встановленому розмірі, припинення підприємницької діяльності не може розцінюватись судом, як погіршення матеріального становища платника аліментів, а розмір аліментів про який просить останній є неприпустимим, так як є меншим 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому, встановивши суму заборгованості у розмірі 13205,44 грн. та пені за прострочення сплати аліментів - 25115,73 грн., суд першої інстанції задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги виходив з того, що стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів в повному розмірі є непосильним тягарем матеріального характеру для платника аліментів, а відтак зменшив розмір неустойки до 3000,00 грн., а у стягненні заборгованості по аліментах відмовив, оскільки порядок такого стягнення передбачено ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», при цьому лише у разі спору щодо суми заборгованості така сума визначається у судовому порядку.

Виходячи за наявних матеріалів справи та досліджених судом першої інстанції доказів, судова колегія не може в повній мірі погодитись з висновком місцевого суду, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та безспірно встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10.02.2009 року розірвано (а.с. 5).

Від шлюбу у сторін є двоє дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7).

У ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 21.12.2009 року вирішено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання доньок ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частки від його заробітної плати (всіх доходів), починаючи з дня звернення позивачки до суду з 27.04.2009 року і до досягнення ними повноліття, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян (а.с. 6).

Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Звертаючись із позовною заявою позивач ОСОБА_4 покликався на необхідність зменшення розміру аліментів, визначених попереднім судовим рішенням, шляхом визначення аліментів у твердій грошовій формі з підстав зміни його сімейного стану та матеріального становища (а.с. 2-4).

Судом встановлено, що 21 червня 2013 року ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з іншою жінкою ОСОБА_11, яка згідно із наказом в.о. голови правління ПАТ «Кредобанк» перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею віку 3-х років з 02.11.2013 р. по 31.07.2016 р. (а.с. 8, 13).

Від шлюбу у ОСОБА_4 та ОСОБА_11 народилось двоє дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 9, 26).

30 липня 2014 року державним реєстратором внесено запис № 3005405 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, що також підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу (а.с. 25, 57).

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним та у зв'язку із значним погіршенням матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Обставини щодо зміни сімейного та матеріального стану позивача ОСОБА_4 виникли після ухвалення рішення про стягнення аліментів, тому, в силу вимог ч. 1 ст. 192 СК України, можуть бути правовою підставою для зменшення розміру присуджених рішенням суду аліментів.

Таким чином, враховуючи в сукупності обставини та матеріали справи, а саме факт наявності у позивача іншої сім»ї та необхідність її утримання, зміну матеріального становища та припинення підприємницької діяльності платника аліментів, а також те, що ОСОБА_4 має нерегулярний та мінливий дохід, колегія суддів приходить висновку про наявність підстав для скасування рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову про зменшення розміру аліментів, а відтак в цій частині позовні вимоги необхідно задовольнити частково, зменшити розмір аліментів, які стягуються відповідно до рішення Галицького районного суду м. Львова від 10.02.2009 року з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5 на утримання дочок ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з 1/3 частини із всіх видів заробітку відповідача щомісячно на тверду грошову суму 500 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи із дня набрання рішенням законної сили до досягнення дітьми повноліття.

В свою чергу, колегія суддів звертає увагу на те, що той факт, що позивач на даний момент не працює, не позбавляє його обов'язку утримувати своїх неповнолітніх дітей, оскільки він є здоровою працездатною особою, будь-яких обмежень у працевлаштуванні немає, на обліку в центрі зайнятості як безробітний не перебуває.

Окрім цього, як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, позивач ОСОБА_4 не навів підстави, передбачені ст. 197 СК України для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, а відтак його вимоги про скасування рішення в цій частині та ухвалення нового рішення про звільнення від сплати заборгованості за аліментами за період з 01.02.2014 року по 01.03.2015 року у розмірі 9923,43 грн. не підлягають до задоволення.

Разом з цим, пред'являючи зустрічний позов, ОСОБА_5 покликалася на те, що зобов'язання зі сплати аліментів ОСОБА_4 не виконував, у результаті чого утворилася заборгованість, що є підставою для стягнення неустойки (пені).

Статтями 180, 196 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину та відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Порядок стягнення заборгованості із сплати аліментів встановлений ст. 194 СК України та 74 Закону України "Про виконавче провадження".

Зокрема, частина третя статті 194 СК України передбачає можливість стягнення заборгованості за рішенням суду у випадку, якщо аліменти стягуються відповідно до ст.187 СК України, а саме шляхом відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, визначені у заяві.

В свою чергу, згідно із ч. 3 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. За наявності заборгованості із сплати аліментів у розмірі, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів.

З наведеного слідує, що за наявності заборгованості по аліментах, такі стягуються у порядку, передбаченому вищезгаданою статтею Закону, та лише у разі спору щодо суми заборгованості, така сума визначається у судовому порядку, тому вимоги ОСОБА_5 у цій частині є безпідставними.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи суд повинен установити обставини, з якими закон пов'язує звільнення від відповідальності платника аліментів за їх прострочення або зменшення розміру неустойки.

Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року № 6-81цс13 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 22 постанови від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.

Факт неповного виконання платником аліментів ОСОБА_4 рішення суду про стягнення аліментів на утримання дітей, останнім не заперечувався, підтверджується письмовими розрахунками заборгованості, складеними державним виконавцем. (а.с. 36).

Таким чином, при ухваленні рішення суд першої інстанції дійшов правильного висновку про покладання на відповідача за зустрічним позовом обов'язку сплатити неустойку за прострочення сплати аліментів на неповнолітніх дітей.

В свою чергу, положеннями ч. 2 ст. 196 СК України передбачено право суду зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Враховуючи вимоги ст. 196 СК України, обставини щодо зімни сімейного та матеріального стану платника аліментів, а також зазначену правову позицію Верховного Суду України, місцевий суд прийшов вірного висновку про зменшення розміру неустойки за несвоєчасну сплату аліментів, при цьому законодавець не обмежує співвідношення такого зменшення із сумою заборгованості чи іншими критеріями.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає до задоволення частково, а у задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 червня 2015 року в частині відмови у задоволенні первісного позову про зміну розміру аліментів скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зміну розміру аліментів задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, які стягуються відповідно до рішення Галицького районного суду м. Львова від 10.02.2009 року з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9 в користь ОСОБА_5 на утримання дочок ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1/3 частини від його заробітної плати (всіх доходів) на тверду грошову суму 500 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи із дня набрання рішенням законної сили до досягнення дітьми повноліття.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішення законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин