Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: - ОСОБА_1,

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретаря судового засідання - Пиляй І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 13 травня 2015 року у справі за позовом представника позивача ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 13 травня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 кошти в розмірі 4000,00 гривень в рахунок відшкодування вартості меблевого гарнітуру.

Вирішено питання судових витрат.

В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку частково, в частині стягнення матеріальної шкоди. Рахує, що рішення суду в частині відмови в задоволенні стягнення вартості дивана та моральної шкоди є законним і ним не оскаржується.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Вказує, що позивачка просила стягнути з нього на її користь вартість стінки «Вікторія», однак зазначені меблі не були предметом поділу спільного майна подружжя. Будь-яких доказів їх придбання суду не надано. Відповідно до рішення Костопільського районного суду від 26.01.2015 року виділено у власність позивачки меблевий гарнітур вартістю 4 000,00 гривень.

_______________________________________________________________________________

Справа № 564/779/15-ц Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_7

Провадження № 22-ц/787/1252/2015 Суддя-доповідач - ОСОБА_1 Стверджує, що меблевий гарнітур, який складається з трьох шкафів, був наданий позивачці, від якого вона відмовилась.

Доводить, що в будинку знаходиться лише один меблевий гарнітур, який куплений в період шлюбу з позивачкою. Інших гарнітурів в будинку не має.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги ксерокопії виготовлених фото, походження яких йому не відомо.

Додатково вказує, що доказів продажу, привласнення, знищення, підміни, заміни відповідачем майна в суді першої інстанції здобуто не було.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення вартості дивана та моральної шкоди рішення суду першої інстанції не оскаржене, а тому у відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК України та роз»яснень п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційним судом не перевіряється.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно з п. п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом установлено, що рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 25.01.2015 року здійснено поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_4 та виділено у приватну власність ОСОБА_6 мебельний гарнітур 4000,00 гривень, кольоровий телевізор «Самсунг» - 2000,00 гривень, ноутбук - 4 000,00 гривень, диван - 1500,00 гривень. У приватну власність ОСОБА_4 виділено холодильник «Снайге» - 3000,00 грн, м»яку частину - 3000,00 грн, килимові покриття 3000,00 грн., шафу трьохдверну- 500,00 гривень, газову плитку 1000,00 гривень.

Вказане рішення суду першої інстанції в апеляційному та касаційному порядку не оскаржене, є чинним.

Задовольняючи позов частково, в частині відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив із положень ст.1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода відшкодовується особою, яка її завдала у повному обсязі. Оскільки діями відповідача, які виразились у самовільній заміні належного ОСОБА_6 меблевого гарнітуру на неналежний, останній було заподіяно матеріальну шкоду, яка складається із вартості меблевого гарнітуру в розмірі 4000,00 гривень, то вона повинна бути відшкодована в повному обсязі.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки до них суд дійшов через неправильне застосування норм матеріального права.

В основу такого висновку суду було покладено пояснення позивачки в судовому засіданні, згідно якого вбачається, що вона відмовилася від отримання меблевого гарнітуру у зв»язку з тим, що відповідачем замість меблевого гарнітуру визначеного судовим рішенням, надавалася частина з набору меблів з дитячої кімнати.

При цьому суд, поклавши в основу судового рішення пояснення, які ґрунтуються на припущеннях, не перевірив доводи відповідача щодо відсутності його вини в заподіянні шкоди.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Майновою вважається шкода, яка має певну економічну цінність і виражається в грошах.

Таким чином, задоволення вимог про відшкодування шкоди настає при наявності такої шкоди та вини в цьому особи.

Частиною другою ст.1192 ЦК України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

В позовній заяві до суду позивачка доводить, що меблевий гарнітур, відносно якого приймалось рішення суду про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, який знаходиться в будинку у відповідача був набором меблів «Вікторія».

Як вбачається з рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 26.01.2015 року набір меблів «Вікторія» позивачкою ОСОБА_6 до складу майна, що являється спільною сумісною власністю подружжя, включено не було та рішення суду про поділ даного майна судом першої інстанції не приймалось.

Відповідно до ст.184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її.

Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Тобто індивідуально визначені речі це речі незамінні, такі, які в цивільному обігу виділяються тільки за допомогою притаманних їм ознак.

Твердження позивачки про те, що подаючи позов до суду про визнання спільною сумісною власністю подружжя меблевого гарнітуру та його поділ, йшла мова саме за меблевий гарнітур «Вікторія» ніякими доказами не підтверджується.

Крім того, звертаючись до суду з позовом, представник позивача ОСОБА_5 зазначив, що матеріальна шкода заподіяна саме неправомірними діями відповідача й підставою позовних вимог визначив положення ст. 1166 ЦК України.

Всупереч вимогам ст.ст. 10,60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, позивач не надав доказів на обґрунтування своїх позовних вимог та що саме з вини відповідача їй спричинено матеріальну шкоду.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів прийшла до висновку про недоведеність протиправності дій відповідача та його вини у заподіянні шкоди позивачці, тобто відсутні, передбачені ст.1166 ЦК України підстави відшкодування шкоди.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та вбачаються передбачені законом підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 4 000, 00 гривень, в рахунок відшкодування вартості меблевого гарнітуру з постановленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 13 травня 2015 року у справі за позовом представника ОСОБА_6 - ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди скасувати.

Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: