У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Нагорняк В.А., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на дії державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Графченка Романа Альредовича, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

встановив:

У грудні 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із скаргою на дії державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Графченка Р.А., заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»).

В обґрунтування скарги скаржники посилалися на те, що 10 грудня

2014 року вони отримали від державного виконавця Бабушкінського ВДВС ДМУЮ Графченка P.A. повідомлення про примусове виселення з будинку

106 по вул. Ярославського у м. Дніпропетровську, яке відбудеться 22 грудня 2014 року. Скаржники вказували, що приводом вручення вказаного повідомлення стало виконання виконавчого листа від 12 грудня 2011 року

№ 2-6178/11 виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська на виконання рішення суду від 12 грудня 2011 року, яким вирішено виселити осіб, які зареєстровані (проживають) у вищевказаному житловому будинку. Вважають, що виконавчий документ не містить жодного із прізвищ боржників, відповідно до ч. 4 ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі. Оскільки прізвищ заявників у резолютивній частині рішення суду про виселення не зазначено, державний виконавець не мав права вручати їм повідомлення про примусове виселення.

Крім того, ч. 4 ст. 109 ЖК України передбачено право громадян на отримання жилого приміщення з фонду житла для тимчасового проживання у випадку звернення стягнення на житло, що було придбано за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечено іпотекою відповідного житлового приміщення. Проте, державний виконавець не звертався до органу місцевого самоврядування за наданням тимчасового житла, не повідомив у яке тимчасове житло має намір їх виселити. Державним виконавцем не перевіренні дані про всіх мешканців будинку 106 по вул. Ярославського у м. Дніпропетровську. Згідно з домовою книгою у будинку зареєстровані та проживають малолітні діти. З тексту повідомлення про виселення вбачається, що орган опіки та піклування не повідомлений державним виконавцем про виселення боржників з будинку, у якому залишаються проживати діти.

На підставі вищевказаного скаржники просили визнати дії державного виконавця неправомірними, скасувати повідомлення від 10 грудня 2014 року

№ 03-14/39332/3 про те, що 22 грудня 2014 року відбудеться примусове виселення з будинку 106 по вул. Ярославського у м. Дніпропетровську та заборонити будь-які дії з їх виселення.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від

07 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2015 року, відмовлено ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у задоволенні скарги.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, постановити ухвалу про задоволення скарги.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у задоволенні скарги про визнання дій державного виконавця неправомірними, суди попередніх інстанцій правомірно виходили з того, що доводи скарги не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних ухвал не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338, 342 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити представнику ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження у справі за скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на дії державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Графченка Романа Альредовича, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль».

Додані до скарги матеріали повернути заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.А. Нагорняк