Справа № 2-1832/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Масленикова О. А.,

за участю:

секретаря судового засідання - Д'яченко М. В.

відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду

цивільну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРИВАТОФІС»

до

Кілійської міської ради,

Виконавчого комітету Кілійської міської ради,

ОСОБА_2,

ОСОБА_1,

Відкритого акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»,

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:

Реєстраційна служба Кілійського районного управління юстиції Одеської області

про

виділ в натурі частини нежитлової будівлі, припинення права спільної власності та визнання права власності на виділену в натурі частину нежитлової будівлі

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «ПРИВАТОФІС» (надалі - ТОВ «ПРИВАТОФІС») звернувся до суду з позовними вимогами, які неодноразово уточнював в ході розгляду справи і згідно останньої заяви про уточнення позовних вимог від 06.05.2014 року, отриманої судом 07.05.2014 р. за вх. № 4137/14 /Т. 2 а.с. 95-97/ зазначив, що ТОВ «ПРИВАТОФІС» належить на праві спільної часткової власності 26/100 частин нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Власниками іншої частини нежитлової будівлі /співвласниками/ є ОСОБА_2, якій на праві приватної спільної часткової власності належить 11/100 частин нежитлової будівлі, ОСОБА_1, якому на праві приватної спільної часткової власності належить 19/100 частин нежитлової будівлі, а також відкрите акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», якому на праві власності належить 9/100 частин нежитлової будівлі. Представник позивача зазначає, що згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Але оскільки власниками відповідної нежитлової будівлі є декілька осіб, позивач не може на власний розсуд володіти, користуватися, розпоряджатися та вчиняти будь-які дії стосовного даної будівлі.

На підставі викладеного представник позивача на підставі ч. 1 ст. 364 ЦК України просив суд:

- виділити ТОВ «ПРИВАТОФІС» в натурі 26/100 частин нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що складається з будівлі літ. «А» приміщення під №№ 4-1, 4-2, 4-3, 4-4, 4-5, 4-6, 4-7, прибудова літ. «а», приміщення № 4-8, прибудова літ «а1» приміщення № 4-9, загальною площею 154,4 кв.м., надвірні споруди № 1, 2, 3;

- припинити за ТОВ «ПРИВАТОФІС» право спільної власності на 26/10 частин нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що складається з будівлі літ. «А» приміщення під №№ 4-1, 4-2, 4-3, 4-4, 4-5, 4-6, 4-7, прибудова літ. «а», приміщення № 4-8,прибудова літ «а1» приміщення № 4-9, загальною площею 154,4 кв.м., надвірні споруди №1, 2, 3;

- визнати право приватної власності ТОВ «ПРИВАТОФІС» на виділену в натурі частину нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що складається з будівлі літ.»А» приміщення під №№ 4-1, 4-2, 4-3, 4-4, 4-5, 4-6, 4-7, прибудова літ. «а», приміщення № 4-8, прибудова літ «а1» приміщення № 4-9, загальною площею 154,4 кв.м., надвірні споруди № 1, 2, 3.

Згідно клопотання, яке судом отримано 07.05.2014 року за вх. № 4138/14, представник позивача просив суд розглянути справу у його відсутність, зазначивши, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 06.05.2014 р. вих. № 2-1832/11 /Т.2, а.с.98/.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти заявленого ТОВ «ПРИВАТОФІС» позову та в обґрунтування заперечень пояснив, що він є співвласником не 19/100 частин зазначеної нежитлової будівлі, а 30/100 частин. Надвірні споруди № 1, 2, 3 про виділення яких в позові просить представник позивача, насправді позивачу не належать, а знаходяться у спільному користуванні всіх співвласників зазначеної нежитлової будівлі, і включені до правовстановлюючого документу, що посвідчує право власності позивача на частку будівлі, в зв'язку з помилкою бюро технічної інвентаризації. Таким чином, на думку відповідача, позивач не має права отримати їх у свою власність.

Відповідач ОСОБА_2, в судове засідання не прибула, в ході розгляду справи надала письмову заяву від 24.09.2014 року вх. № 8294/14, згідно якої просила суд розглянути справу без її участі в зв'язку з тим, що вона не є співвласником 11/100 частки відповідної будівлі, оскільки продала її ОСОБА_1 про що надала рішення суду.

Представники відповідачів: Кілійської міської ради, виконавчого комітету Кілійської міської рад та відкритого акціонерного товариства «Українська-пожежно-страхова компанія», а також представник третьої особи - реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції Одеської області, в судове засідання не прибули, будучи належним чином згідно ст. ст. 74-76 ЦПК України повідомленими про час і місце судового розгляду, заяви про відкладення розгляду справи, або проведення розгляду справи за їх відсутності суду не надали.

Заслухавши пояснення відповідача, в процесі з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

На підставі договору купівлі-продажу нежитлових будівель, укладеного 13 вересня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ПРИВАТОФІС» та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу ОСОБА_3, ТОВ «ПРИВАТОФІС» було видано 12.03.2009 року виконавчим комітетом Кілійської міської ради свідоцтво про право власності на нерухоме майно - 26/100 часток нежитлових будівель, розміщених за адресою: АДРЕСА_1 /Т. 1, а.с. 7-14/.

Як вбачається з відповідного договору купівлі-продажу, у власність ТОВ «ПРИВАТОФІС», серед іншого, переходять надвірні споруди №№ 1, 2, 3. /Т. 1, а.с 7/.

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» за № 22233752, станом на 20.03.2009 року власниками нежитлових будівель, розміщених за адресою: АДРЕСА_1, були:

- ОСОБА_2 - 11/100 часток;

- ОСОБА_1 -19/100 часток;

- ТОВ «ПРИВАТОФІС» - 26/100 часток;

- АТ «Українська пожежно-страхова компанія» - 9/100 часток.

Вказані будівлі складаються з: літ. А - адмінбудівля; літ. Б - адмінбудівля; літ. В - гараж; літ. Г - гараж; літ. Д - убиральня; літ. Е - навіс; літ. Ж - навіс; надвірні споруди -1-6, загальною площею 736 кв.м., розміщені на земельній ділянці площею 1611 кв.м.

35/100 частин будівлі в КП «РБТІ та РОН» не зареєстровані /Т. 1, а.с. 6/.

Як вбачається зі зведеного оціночного акту №3 від 27.07.2009 року, наданого на запит суду КП «Кілійське РБТІ та РОН», надвірні споруди за адресою АДРЕСА_2,складаються з: 1. - паркану, 2. - воріт; 3. - водогону; 4. - воріт; 5. - замощення; 6. - замощення /Т. 1, а.с. 52/.

Відповідно до листа КП «Кілійське РБТІ та РОН» від 09.10.2009 року № 107 - КП РБТІ та РОН в витязі з прав реєстру № 15696171 від 16.05.2007 р., виданому ОСОБА_2 для відчуження належних їй на праві власності 26/100 частин нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_1, помилково до складу відчужуваного майна внесло надвірні споруди під № 1, 2, 3, в цілих відсотках, замість частини надвірних споруд за № 1-6.

При розрахунку ідеальних частин співвласників нежитлових будівель за вищевказаною адресою, надвірні споруди № 1-6, в т.ч. і під № 1, 2, 3, були розраховані на кожного співвласника в рівних частинах, рішенням Кілійського міськвиконкому № 105 від 08.04.1999 р. визнані ідеальні частини та видані свідоцтва про право власності.

Дійсна інвентаризаційна оцінка надвірних споруд під № 1, 2, 3, станом на 2007 рік становить 1610 гривень /Т. 1, а.с. 95/.

Аналогічні відомості зазначені в листі КП «Кілійське РБТІ та РОН» від 09.12.2009 року № 137, направленого до Апеляційного суду Одеської області /Т.1, а.с. 125/.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 05.10.2010 р. у справі № 2-4160/2010 визнано дійсною угоду купівлі-продажу частки нерухомого майна від 31.03.2010 року, за умовами якої ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 придбав 11/100 часток нежитлових будівель по АДРЕСА_2 - АДРЕСА_1, які складаються з приміщень 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, будівлі літ. «А», а2 - приміщення 1-1 тамбуру, частки вбиральні літ. Д, навісу літ. «Е», навісу літ. «Ж», № 1-7 надвірних споруд, та визнано за ОСОБА_1 право власності на відповідну частку вказаного майна. Вказане рішення набрало законної сили 16.10.2010 року /Т.1, а.с. 161-163/.

На підставі відповідного рішення суду за ОСОБА_1 17.12.2010 року було зареєстроване право власності на відповідну частку нерухомого майна в КП «Кілійське РБТІ та РОН/ Т. 1, а.с. 165/.

Згідно інформаційної довідки з реєстру права власності на нерухоме майно від 21.03.2013 р. № 89, станом на вказну дату співвласниками нерухомого майна - нежитлових будівель, розміщених за адресою: АДРЕСА_1 є:

- ОСОБА_1 -30/100 часток;

- ТОВ «ПРИВАТОФІС» - 26/100 часток;

- АТ «Українська пожежно-страхова компанія» - 9/100 часток /Т.1, а.с. 252/.

При вирішенні справи судом застосовано відповідні положення законодавства:.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує.

Згідно ст. ст. 355, 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

З досліджених доказів судом встановлено, що позивач, а також відповідачі ОСОБА_1 та ВАТ «Українська пожежно-страхова компанія» є співвласниками майна, що належить їм на праві спільної часткової власності.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 356 ЦК, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм в певних частках майном, яке становить єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними і визначаються відповідними відсотками від цілого або в дробовому вираженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Як зазначено в ч. 2 ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Згідно з ч. ч. 2-3 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

У даному випадку позивач просить суд виділити у натурі належну йому частку зі спільного майна. А в разі виділу співвласник отримує свою частку в майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками загальна власність при виділ частки зберігається.

Виділ часток нежитлових будівель, що перебувають у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будівель з самостійним виходом, або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин виділ може бути проведений із зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Отже, визначальним для виділу частки нежитлових будівель в натурі, які знаходяться у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників і технічна можливість виділу відповідної частки.

Крім того, на думку суду, при вирішення справи, крім спеціальної норми, слід керуватися положеннями ст.3 ЦК України щодо дотримання засад справедливості, добросовісності та розумності і з'ясовувати. - чи не порушить реалізація права одного зі співвласників на виділ його частки у спільному майні, прав інших співвласників та не завдасть їм шкоди.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 10 ЦПК України /Змагальність сторін/ - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 11 ЦПК України /Диспозитивність цивільного судочинства - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом на виконання приписів ст. 10 ЦПК України щодо сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи 12.03.2014 року постановлювалась ухвала про виклик представника позивача в попереднє судове засідання для з'ясування питань, зазначених в ст. 130 ЦПК України, в тому числі й щодо доказів, які будуть подані позивачем для обґрунтування своїх доводів чи заперечень щодо невизнаних обставин та вирішення питання про проведення експертизи.

Проте представник позивача в черговий раз в судове засідання не прибув та в подальшому знову подав клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Таким чином, дослідивши надані сторонами докази, суд, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позивачем вимог, оскільки ним не надано належних доказів на підтвердження факту того, що виділ належної йому частки нежитлових будівель є можливим та реалізація права позивача на виділ відповідної частки згідно ч. 2 ст. 364 ЦК України, не порушить прав та законних інтересів інших співвласників, особливо з огляду на доводи відповідача ОСОБА_1, щодо належності надвірних споруд під № 1, 2, 3 всім співвласникам, а не лише позивачу, що підтверджується також довідками КП «Кілійське РБТІ та РОН».

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК, ст.ст. 16, 183, 356, 358, 364 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРИВАТОФІС» до Кілійської міської ради, Виконавчого комітету Кілійської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_1, Відкритого акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Реєстраційна служба Кілійського районного управління юстиції Одеської області про виділ в натурі частини нежитлової будівлі, припинення права спільної власності та визнання права власності на виділену в натурі частину нежитлової будівлі - відмовити в зв'язку з необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников