АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6545/15 Справа № 205/5366/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Мовчан Д. В. Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

12 серпня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровської області, третя особа: орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, Дніпропетровська міська рада про виселення, зняття з реєстраційного обліку та зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» про визнання права на проживання, визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ «Дніпровськпромбуд» у червні 2013 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в її інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 2003 року народження, про їх виселення з кімнати 34 в будівлі санаторія-профілакторія по АДРЕСА_1 в надане їм житлове приміщення кімнату 37 в гуртожитку по АДРЕСА_2, згідно наданого ордеру ПАТ «Дніпровськпромбуд» № 1695 від 10.06.2013 року, зняти їх з реєстрації та стягнути судові витрати в сумі 114 грн. 70 коп. /т.1 а.с. 1-4/.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка дії в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, позов не визнали, та звернулися з зустрічним позовом про визнання за ними права користування житловим приміщенням № 34 у гуртожитку по АДРЕСА_1, визнати протиправними дії ПАТ «Дніпровськпромбуд» щодо їх виселення, заборонити відповідачу вчиняти дії щодо виселення та зобов'язати створити їм належні умови для проживання шляхом укладення договорів про укладання комунальних послуг з відповідними службами /т.1 а.с. 50-53/.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.05.2015 року позовні вимоги ПАТ «Дніпровськпромбуд» задоволено, виселено ОСОБА_2, ОСОБА_3 та неповнолітню ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 з кімнати 34 в будівлі санаторія-профілакторія по АДРЕСА_1 в надане їм житлове приміщення в кімнату 37 в гуртожитку по АДРЕСА_2, знято з реєстрації та вирішено питання щодо судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову - відмовлено у повному обсязі. Вирішено питання щодо судових витрат /т.2 а.с. 138-143/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог - скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /т.2 а.с. 149-150/.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 128 ЖК УРСР житлова площа у гуртожитку надається на підставі спільного рішення адміністрації підприємства та профспілкового комітету.

Відповідно до п. 3.1 «Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації» затвердженого наказом фонду державного майна України Міністерства економіки України від 19.05.1999 року № 908/68, господарські товариства, на балансі яких перебуває державне майно, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, несуть відповідальність за збереження та ефективне використання такого майна.

Згідно п.2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Судом встановлено, що на підставі спільного рішення правління та профкому ВАТ «Дніпровськпромбут» від 27.11.2003 року ОСОБА_2 було видано ордер № 1414 на право зайняття родиною з трьох осіб кімнати 34 площею 22,7 кв. метри по АДРЕСА_1 /т.1 а.с. 54/.

Згідно плану приватизації орендного підприємства «Дніпровськпромбуд» від 07.08.1995 року це приміщення не належить до категорії житлових будинків і гуртожитків. Зазначена будівля є об'єктом соціально-побутового значення, створеного за рахунок фонду соціального розвитку та має статус санаторія-профілакторія /т.1 а.с. 9-13/.

Відповідно до акту передачі державного нерухомого майна у статутний фонд ВАТ «Дніпровськпромбуд» від 23.06.1998 року будівля розташована за адресою АДРЕСА_1 передавалася до статутного фонду підприємства як санаторій-профілакторій /т.1 а.с. 14/.

Відповідно до висновків про технічний стан будівельних конструкцій будівлі АДРЕСА_1 від 23.01.2006 року технічний стан в приміщеннях віднесено до категорії ІІІ- непридатне для нормальної експлуатації та до категорії ІV - аварійне, та зроблено висновок, що без капітального ремонту приміщення не придатне для житла /т.1 а.с. 22-23/.

10.06.2013 року на засіданні адміністрації та профспілкової організації ПАТ «Дніпровськпромбуд» було постановлено, у зв'язку з аварійністю будівлі санаторія - профілакторія по АДРЕСА_1, переселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та неповнолітню ОСОБА_4 з кімнати 34 по АДРЕСА_1 до кімнати 37 розміром 17,4 кв. метри гуртожитку по АДРЕСА_2, на яку було видано ордер № 1695 /т.1 а.с. 25, 24/.

Відповідно до довідки Дніпропетровської міської ради від 31.10.2013 року та Управління житлового господарства від 13.01.2014 року, будівля по АДРЕСА_1 не є об'єктом комунальної власності територіального громади міста, та знаходиться на балансі ВАТ «Дніпровськпромбуд» /т.1 а.с. 118, 140/.

Також в матеріалах справи знаходиться копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно, згідно якого частина будівлі санаторія - профілакторія літ А-4 по АДРЕСА_1 площею 1249,1 кв. метри перебуває у приватній власності ПАТ «Дніпровськпромбуд» /т.1 а.с. 120, 121-122/.

Відповідно до акту обстеження стану будівлі з метою встановлення її відповідності санітарним нормам і технічним вимогам від 12.02.2014 року, затверджений рішенням Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради № 128 28.03.2014 року, згідно висновку Придніпровської Державної Академії Будівництва та Архітектури «Про обстеження технічного стану несучих і огороджувальних конструкцій будівлі АДРЕСА_1» складений на підставі листа прокуратури Ленінського району м. Дніпропетровська, зазначена будівля потребує капітального ремонту, усі роботи по укріпленню конструкцій необхідно виконувати після повного відселення мешканців /т.1 а.с. 181, 182, 185-213/.

Під час судового засідання колегії суддів апеляційного суду Дніпропетровської області 12.08.2015 року представник позивача надав акт від 09.06.2015 року про те, що сім'я відповідачів добровільно виселилася з кімнати 34, по пр. Петровського в м. Дніпропетровська.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що будівля, в якій мешкають відповідачі, не є житловим фондом, а є санаторієм -профілакторієм, належить ПАТ «Дніпровськпромбуд» на підставі власності, що підтверджується актом передачі державного майна до статутного фонду ВАТ «Дніпровськпромбуд» від 23.06.1998 року /т.1 а.с. 14/.

Відповідно до технічного паспорту від 23.07.2007 року приміщення, яке займають відповідачі, є кімнатою відпочинку, а не житловою кімнатою. Крім того, у плані приватизації Орендного підприємства «Дніпровськпромбуд» від 07.08.1995 року зазначено перелік державного житлового фонду, у тому числі гуртожитки, серед яких відсутній об'єкт, в якому мешкали відповідачі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2009 року, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.04.2010 року та постановою Вищого господарського суду України від 09.09.2010 року, встановлено, що приватизація ВАТ «Дніпровськпромбуд» здійснювалась відповідно до законодавства України і товариство стало законним власником майна, переданого йому у статутний фонд.

Таким чином, відповідачі своїм проживанням у кімнаті відпочинку перешкоджають позивачу у вільному володінні та розпорядженні належною йому будівлі, що дані приміщення не відповідають встановленим санітарним та технічним нормам, будівля знаходиться у аварійному стані і не придатна для проживання.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Дніпровськпромбуд» про виселення відповідачів з наданням іншого приміщення та зняття їх з реєстрації підлягають задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що суд не дав оцінки наданим доказам, то вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Щодо посилань апелянта та представника прокуратури на те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з тих підстав, що у будівлі по АДРЕСА_2 немає умов для проживання родин з малолітніми та неповнолітніми дітьми, що підтверджується актом від 13.05.2015 року, то з цим погодитися не можна, з наступних підстав.

З наданого суду представником прокуратури акту вбачається, що у гуртожитку по АДРЕСА_2 працюють не усі газові плитки, стіл та умивальники знаходяться у занедбаному стані, у туалетних кімнатах не зачиняються двері, зламані змивні механізми у туалетній кімнаті, відсутня гаряча вода, що на одному з поверхів у кінці коридору стоїть запах тютюнового диму, у душовій кімнаті, яка знаходиться у підвальному приміщенні, на стінах старий кахель, в наявності один кран з холодною та гарячою водою, на вхідних дверях зламаний замок.

Акт підписаний двома членами комісії: головного спеціаліста-юриста управління служби у справах дітей Ленінської районної у місті ради та головного спеціаліста управління - служби у справах дітей Ленінської районної у місті ради, за відсутністю представника балансоутримувача.

Згідно акту санітарно-епідеміологічного обстеження гуртожитку по АДРЕСА_2 від 07.11.2013 року, житлові кімнати та допоміжні приміщення на другому та четвертому поверхах гуртожитку ПАТ «Дніпровськпромбуд» по площі та внутрішньому оздобленню відповідають вимогам п.3.6 «Санітарних правил…». Місця загального користування: кухні, санвузли, вмивальні кімнати потребують проведення поточного ремонту /т.1 а.с.127-128/.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вказані у акті від 13.05.2015 року недоліки можна усунути і їх не можна вважати неможливими для проживання сімей з дітьми, тоді як проживання людей у санаторії-профілакторії по АДРЕСА_1, яке є аварійним, небезпечно для життя мешканців.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 та його представник підтвердили факт добровільного виселення, ОСОБА_2 пояснив, що на час виселення їх сім'я була єдиною, яка проживала у профілакторії, а так як донька боялася навіть виходити з кімнати, це змусило їх виселитися, зараз вони тимчасово знімають кімнату.

Апелянт наполягав на задоволенні його скарги посилаючись на те, що після вирішення питання про передачу профілакторію у державну власність він зможе знову заселитися до своєї кімнати, але колегія суддів вважає ці доводи безпідставними.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

Демченко Е.Л.