Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1129/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Іванова Н. Ю.
Доповідач Єгорова С. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

03.06.2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі: головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Письменного О.А., Фомічова С.Є.

із секретарем: Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: Кіровоградський обласний благодійний общинний єврейський центр «Хесед Шломо» про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 лютого 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд із заявою про встановлення юридичного факту, що ОСОБА_3, у заміжжі - ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, є її, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, рідною матір?ю.

В обґрунтування зазначала, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року у с. Мулянка В-Мулінського району Молотовської (Пермської) області. Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1, її батько - ОСОБА_5, мати - ОСОБА_4.

27.02.1971 року вона вийшла заміж за ОСОБА_6 і змінила прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року її мати ОСОБА_4. померла.

За життя мати їй розповідала, що народилась у 1917 році у м. Черкаси, походить з роду ОСОБА_3, від народження її ім'я - ОСОБА_3, її батько - ОСОБА_21 і мати - ОСОБА_22

Разом з батьками вона жила в с. Руська Поляна Черкаського району і на початку Великої Вітчизняної війни була евакуйована у місто Молотов (зараз - місто Пермь) Молотовської області Російської Федерації. Її батьки залишились на окупованій території і загинули від рук німецько-фашистських окупантів, брат Хаїм загинув на фронті і рідних після закінчення війни не залишилось. На час її народження в СРСР було негативне відношення до національних меншинам, в тому числі євреїв, людей єврейської національності пригноблювали, саджали в тюрми та фізично знищували. Не кращим було ставлення до людей єврейської національності в роки війни, а також у післявоєнні часи. Вже після звільнення Черкаської області від німецько-фашистських окупантів, мати дізналась, що її батьків, як і багатьох інших жителів єврейської національності, німецьким карателям видавали їх же сусіди.

У зв"язку із втратою документів під час бомбардування свідоцтво про народження матері було втрачене і при одержанні свідоцтва повторно її ім"я було вказане - ОСОБА_4 а по-батькові - ОСОБА_4, змінено дату народження. Під час проживання в евакуації в Молотовській (Пермській) області РФ її мати одружилась і змінила прізвище на ОСОБА_4, проте свідоцтво про одруження не збереглося.

В свідоцтві про народження заявниці національність матері вказано - українка, що зумовлено гонінням, репресіями відносно єврейського народу на час, коли такі документи оформлювались.

Батько заявниці ОСОБА_5 помер невдовзі після її народження і свідоцтво про його смерть також втрачено.

На початку 1950-х років її мати вже як ОСОБА_4 повернулась на Черкащину, мала намір повернути (викупити) батьківський будинок у с. Руська Поляна, але отримала відмову від нових господарів. З цієї причини в подальшому проживала у с. Білозір'я Черкаського району, разом зі своїми дітьми: заявницею і дочкою ОСОБА_11. У 1973 році мати знову вийшла заміж за ОСОБА_12 і змінила своє прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_4.

В родині завжди дотримувались єврейських традицій, цікавились та поважали єврейську культуру, святкували єврейські свята, проте з різних причин мати заявниці не відновила своїх документів, що підтверджували єврейську національність. На даний час ситуація змінилася і потреба приховувати своє походження відпала. У неї з'явилась можливість мати спілкування з людьми своєї національності за єврейських традицій, отримувати моральну підтримку та матеріальну допомогу, зокрема медичне консультування, пільгове забезпечення ліками і реабілітаційним обладнанням, яких потребує через хворобу Паркінсона та два перенесених інсульти головного мозку, в тому числі від Кіровоградського обласного благодійного общинного єврейського центру «Хесед Шломо».

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просила задовольнити її вимоги.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.02.2015 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення заяви. Зазначено, що суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, та не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, та показам свідків. Суд дійшов неправильного висновку, що нею не надано доказів підтверджуючих, що її мати від народження була ОСОБА_3. Судом не взято до уваги втрату її матір'ю оригіналів особистих документів у роки війни та неможливість витребування втрачених документів від органів реєстрації актів цивільного стану іншої країни, а саме у зв'язку з відсутністю вказаних документів заявниця звернулася до суду.

Представник ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовільнити.

Від заінтересованої особи - Кіровоградського обласного благодійного общинного єврейського центру «Хесед Шломо» надійшла заява про підтримання доводів апеляційної скарги та її задоволення, розгляд справи без участі його представника (а.с.90).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, представника заявника, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, на які посилається заявник, перевіривши в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції дійшов висновку, що заявник не довела факту, що її померла мати ОСОБА_4 від народження була ОСОБА_3, оскільки не надала належних і достатніх доказів з числа перелічених в ст.ст. 57, 58 ЦПК України. Документально підтвердити родинні відносини з з ОСОБА_3, заявник не змогла, а просила цей факт встановити лише на поясненнях свідків.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 234 ЦПК України окреме провадження ? це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення ;для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Частиною 2 статті 256 передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

До компетенції суду віднесено встановлення факту, якщо: згідно із законом він породжує юридичні наслідки; заявник не може підтвердити його іншим шляхом (отриманням чи відновленням втрачених документів або внесення змін до актового запису тощо).

Тому по справі про встановлення родинних стосунків суди повинні вимагати від заявника надання доказів про те, що він не може іншим шляхом, ніж судовим, довести факт родинних відносин.

Родинні відносини повинні бути підтверджені будь-яким документом, зокрема, свідоцтвами, що видаються державними органами реєстрації актів громадського стану, але з будь-яких причин або їх втрачено, або допущені помилки, викривлення в цих документах.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

У пункті 7 вказаної постанови Пленуму роз'яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

З аналізу наведених норм закону та роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановленню фактів, що мають юридичне значення», вбачається, що справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку, окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення.

Встановлення юридичного факту, що ОСОБА_3, у заміжжі - ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, є матір'ю заявниці ОСОБА_2, необхідно останній для відновлення та захисту її немайнових прав, спілкування у єврейській общині з дотриманням єврейських традицій, отримання моральної підтримки та матеріальної допомоги, зокрема медичне консультування, пільгове забезпечення ліками і реабілітаційним обладнанням, яких вона потребує через хворобу Паркінсона та два перенесених інсульти головного мозку, від Кіровоградського обласного благодійного общинного єврейського центру «Хесед Шломо».

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 ОСОБА_2, народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с.Мулянка В-Мулинського району Молотовської області, батько - ОСОБА_5, росіянин, мати - ОСОБА_4, українка (а.с.15).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2, виданого Черкаським міськбюро ЗАГС від 27.02.1971 року, ОСОБА_2. після реєстрації одруження присвоєно прізвище ОСОБА_2 (а.с.16).

Мати заявниці ОСОБА_4 після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3, виданого 27.04.1973 року Білозірською сільською радою Черкаського району Черкаської області (а.с.18).

Згідно свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_4, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року в м.Черкаси (а.с.23).

Відповідно архівної довідки державного архіву Черкаської області № Р-31/31/05-08 від 09.12.2014 року у книзі про народження Черкаського повітового рабінату м. Черкаси Черкаського повіту Київської губернії є такі відомості: ім'я народженої: «ОСОБА_3». Ім'я «ОСОБА_3» виправлено на «ОСОБА_3» (літера «н» наведена іншим кольором). Звання, прізвище, ім'я, по батькові та їх віросповідання: батько - Золотоніський міщанин «ОСОБА_23», мати - «ОСОБА_22». Дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_5 року (а.с.6).

Свідок ОСОБА_9 в свох письмових поясненнях вказав, що перебуває в дружніх стосунках з заявницею, від матері ОСОБА_4 йому було відомо, що вона була родом з м. Черкас, народилась в сім"ї євреїв: батько ОСОБА_21 родом з Єлисаветграда, а мати ОСОБА_22, під час війни та евакуації до Пермської (Молотовсько) області були втрачені документи про народження, в нових документах вона була записана як ОСОБА_4, а після одруження змінила прізвище на ОСОБА_4, дані про своє єврейське походження вимушено приховувала (а.с. 38-40).

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні підтвердила, що ОСОБА_3, яка після одруження стала ОСОБА_4 і змінила своє прізвище та ім"я в документах, є рідною матір»ю заявниці.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд зважив на те, що зазначені заявником особи заінтересовані в позитивному вирішенні питання на її користь, а тому критично віднісся до показів вказаних нею свідків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі виконав вимоги ст. 235 ЦПК України щодо зобо"язання сприяти у здійсненні справ та інтересів фізичних осіб, вживати заходів для всебічного, повного і об"єктивного з"ясування обставин справи, не роз"яснив заявниці її права на залучення їнших свідків, які можуть підтвердити викладені у заяві обставини і надання додаткової інформації щодо неможливості отримати (відновити) втрачені документи, що підтверджують факт, який вона просить встановити.

Допитані в судовому засіданні апеляційного суду свідки ОСОБА_19 і ОСОБА_20 підтвердили, що мати заявниці ОСОБА_4 народилася в Черкаській області в сім"ї євреїв і була до одруження ОСОБА_3, а після зміни прізвища в документах її їм"я та по-батькові були змінені на ОСОБА_4, тому що вона вимушено приховувала своє єврейське походження, ці обставини стали відомі свідкам під час спілкування від самої ОСОБА_4

З наданої заявником копії списку евакуйованих громадян, розміщених в Молотові, вбачається, що ОСОБА_3 , неодружена, прибула з Черкаської області, національність єврейка, поселена в с. Бахарівка Молотовської області (а.с.99-100).

Така ж інформація міститься у витягу з центральної бази даних імен жертв Шоа (а.с.9).

В поданій до суду першої інстанції заяві директора Кіровоградського обласного благодійного общинного єврейського центру «Хесед Шломо» зазначено про те, що викладені в заяві обставини їм відомі, заперечень вони не мають і просять задовольнити вимоги ОСОБА_2 (а.с.31а).

Згідно ст. 300 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на індивідуальність, має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи громадян захищаються судом.

У відповідності до ст.11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України.

Згідно з Законом України «Про національні меншини в Україні», громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність; примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.3 Рамкової конвенції ООН «Про захист національних меншин», ратифікованої в Україні Законом від 09.12.1997 року, кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про обгрунтованість заяви ОСОБА_2 і наявність підстав для встановлення факту родинних відносин з ОСОБА_3, що має юридичне значення для відновлення і захисту прав заявниці на спілкування у єврейській общині, отримання моральної підтримки та матеріальної допомоги від Кіровоградського обласного благодійного общинного єврейського центру «Хесед Шломо» .

З передбачених п. п. 1, 3 ч.1 ст.309 ЦПК України підстав рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 лютого 2015 року скасувати.

Задовольнити заяву ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Встановити факт, що ОСОБА_3, у заміжжі - ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, є матір"ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: