Справа № 128/4282/14-ц Провадження № 22-ц/772/2028/2015Головуючий в суді першої інстанції Ганкіна І. А.
Категорія 43 Доповідач Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Голота Л.О.,

суддів: Іванюк М.В., Шемета Т.М.,

при секретарі: Агеєва Г.В.

з участю: апелянта ОСОБА_2

представника апелянта ОСОБА_3

позивача ОСОБА_4

представника позивача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 01.04.2015 року по справі за позовом ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_6 до ОСОБА_2, Медвеже-Вушківської сільської ради Вінницького району та області, Медвеже-Вушківського сільського комунального підприємства «Крон», за участю третіх осіб-виконавчого комітету Медвеже-Вушківської сільської ради Вінницького району та області, Державного підприємства «Дослідне господарство Подільської дослідної станції садівництва Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України» про визнання права користування житловими приміщеннями квартири, вселення та зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні житлом, зобов'язання укласти договір житлового найму,-

ВСТАНОВИЛА:

26.08.2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом у якому просила визнати за нею та її неповнолітньою донькою право користування квартирою АДРЕСА_1, як за особами, що були включені до ордеру № 15 від 23.12.2005 року; вселити їх в дану квартиру та зобов»язати відповідача не чинити перешкоди у користуванні квартирою.

В ході розгляду справи позивачка неодноразово уточняла свої позовні вимоги, у зв'язку зі зміною нумерації спірного будинку, квартири та у зв'язку з уточненням кола відповідачів і у кінцевому варіанті яких просила визнати за нею та донькою право користування квартирою АДРЕСА_1; вселити їх у спірну квартиру ; зобов»язати Медвеже-Вушківську сільську раду та Ведмеже-Вушківське комунальне сільське підприємство «Крон» укласти окремо з нею договір найму житлового приміщення на кімнату №2 площею 25, 1 кв.м. та окремо з ОСОБА_2 на кімнату № 3 площею 11, 9 кв.м. договори найму житлового приміщення, залишивши підсобні приміщення в спільному користуванні, включаючи частину сараю літ. В площею 38, 06 кв.м( розмірами 6, 37 кв.м х 5.975 кв.м).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 01.04.2015 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 та її донькою право користування квартирою АДРЕСА_1, як за особами, які були включені до ордеру № 15 від 23.12.2005 року на право зайняття житлового приміщення, виданого виконавчим комітетом Медвеже - Вушківської сільської ради Вінницького району та області за № 76 від 20.12.2005 року. Вселено ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в квартиру та зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в користуванні квартирою, а також зобов'язано Медвеже-Вушківську сільську раду Вінницького району та області в особі Медвеже-Вушківського сільського комунального підприємства «Крон» укласти з ОСОБА_4 договір найму житлового приміщення на житлову кімнату № 2 площею 25, 1 кв.м., що розташована в квартирі АДРЕСА_1, включивши до складу її сім»ї неповнолітню доньку ОСОБА_6 та залишивши у спільному користуванні наймачів квартири кухню №4 - 9, 7 кв.м, санвузол № 5 -5, 4 кв.м та коридор № 1 - 6, 6 кв.м. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на неповноту з»ясування судом обставин, що мають значення для справи і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

В судовому засіданні апелянта та його представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснивши, що рішення суду першої інстанції є несправедливим та суперечить нормам сімейного та цивільного кодексу.

Позивач та її представник - адвокат ОСОБА_5. просили відмовити у задоволенні скарги, оскільки рішення суду є законним та обґрунтованим.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Стаття 309 ЦПК України передбачає вичерпний перелік підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення .

Мотивами скасування рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 01.04.2015 року на думку колегії суддів є:

- неповне з»ясування районним судом обставин справи;

- недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

- порушення норм процесуального права.

Судом встановлені наступні обставини.

З копії паспорта позивачки вбачається, що 15.01.1997 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя ОСОБА_2 народилась донька ОСОБА_6. /т.1 а.с. 11/

На підставі довідки виконавчого комітету Медвеже-Вушківської сільської ради від 14.03.2012 року № 133 та показів сторін встановлено, що з грудня 1997 року ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6 були зареєстровані та проживали за адресою АДРЕСА_2.(8) /т.1 а.с.17/

23.12.2005 року виконавчим комітетом Медвеже - Вушківської сільської ради ОСОБА_2 з сім»єю із трьох чоловік: він, ОСОБА_4 дружина, ОСОБА_6 дочка видано ордер на житлове приміщення № 15 площею 58, 2 кв.м., що складається з двох кімнат в квартирі за адресою АДРЕСА_1. / т.1 а.с.4/

Будинок знаходився в державній власності ДП « ДГ ПДССІС НААНУ». / т.1 а.с.231/

На підставі показів сторін встановлено, що після ремонту квартири подружжя ОСОБА_6 разом з дочкою вселились у спірну квартиру.

25.11.2009 року у відділі РАЦС Вінницького РУЮ Вінницької області шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано. /т.1 а.с.7/

Восени 2011 року позивачка змушена була залишити спірну квартиру, так як її колишній чоловік виставив її речі і не допускав її до квартири.

На відміну від тверджень апелянта про те, що позивачка добровільно після розлучення залишила квартиру, покази позивачки знайшли своє підтвердження належними доказами, а саме, її заявою від 03.12.2012 року, висновком службової перевірки від 04.12.2012 року, протоколом усної заяви про злочин від 19.03.2012 року та постановою ДІМ Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області від 22.03.2012 року, тоді як твердження апелянта належними доказами підтверджені не були./т.1 а.с. 142 - 143, 149, 150/

14.11.2012 року ОСОБА_2 зареєстрував новий шлюб з ОСОБА_7/а.с.201/

У шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_7 народилась донька ОСОБА_8. /т.1 а.с. 202/

Рішенням № 62 Медвеже-Вушківської сільської ради Вінницького району від 25.06.2013 року прийнято в комунальну власність Медвеже-Вушківської територіальної громади будівлі, які знаходяться в державній власності ДП « ДГ ПДССІС НААНУ» та передано житловий будинок по АДРЕСА_1 на обслуговування СКП « Крон», зобов'язано провести нарахування квартплати з 01.06.2013 року згідно діючих тарифів по СКП « Крон» в розмірі 0, 60 грн. за 1 кв.м. / т.1 а.с. 231/

З довідки виконавчого комітету сільської ради від 11.12.2014 року № 620 вбачається, що юридична адреса буд.АДРЕСА_1 змінено на буд. АДРЕСА_1 / т.1 а.с. 153/

Згідно зі ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання житлового приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Судом вірно встановлено, що позивачка та її донька ОСОБА_6 мають право користування спірною квартирою на відповідній правовій підставі - на підставі ордера.

Так, частиною 4 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 47 Конституції України закріплений принцип непорушності конституційного права на житло, зокрема ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У користуванні квартирою позивач була обмежена безпідставно, без відповідного на те рішення суду.

Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить висновку, що суд першої інстанції у спосіб визначений законом захистив порушене право позивачів та визнав за ними право користування квартирою на яку був виданий ордер і у яку позивачі вселились будучи членами сім»ї наймача.

Задовольнивши позовну вимогу ОСОБА_4 та зобов'язавши Медвеже-Вушківську сільську раду в особі Медвеже -Вушківського сільського комунального підприємства « Крон» укласти з позивачкою договір найму на житлову кімнату № 2 квартири АДРЕСА_1, включивши до складу її сім»ї неповнолітню доньку ОСОБА_6 із визначенням конкретних приміщень, суд першої інстанції в порушення вимог ст.60, 215 ЦПК України не навів мотивів і доказів, з яких вважав встановленим той факт, що спірна квартира зазнала реконструкції та зміни нумерації з № 3 на № 4.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 з сім»єю із 3 осіб видавався ордер на право зайняття житлового приміщення в квартирі № 3 площею 58, 2 кв.м. /т.1 а.с.4/

Відповідно експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку по АДРЕСА_1 , що міститься в інвентарній справі квартира № 3 має площу 58, 2 кв.м., тоді як квартира №4 має площу 58, 7 кв.м., різниця і площа кімнат.

Апелянт заперечив той факт, що нумерація квартири була змінена.

Доказів того, що в квартирі № 3 була здійснена реконструкція, внаслідок якої площа квартири збільшилась, а також доказів зміни нумерації квартири з № 3 на №4 позивачем надано не було, а тому висновки суду про наявність підстав для задоволення вимоги позивача про зобов'язання сільську раду в особі СКП « Крон» укласти з нею договір найму житлового приміщення на житлову кімнату № 2 площею 25, 1 кв.м, що розташована в квартирі АДРЕСА_1 є безпідставними та такими, що ґрунтуються на припущеннях, що є неприпустимим з огляду на вимоги п.4 ст. 60 ЦПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить висновку про відмову у задоволенні вимоги ОСОБА_4 про укладення договору найму житлового приміщення на житлову кімнату №2 площею 25,1 кв.м, що розташована в квартирі №4 з підстав недоведеності позовних вимог; вимог про укладення договору найму на квартиру № 3 із зазначенням відповідної експлікації кімнат даної квартири позивачем заявлено не було.

Колегія суддів відхиляє заперечення апелянта стосовно того, що судом першої інстанції не було враховано ту обставину, що позивачка з 2009 року спірним житловим приміщенням не користується з власних міркувань без поважних на те причин, а отже є такою, що втратила право користування жилим приміщенням відповідно до норм ст.72 ЖК України, оскільки порядок визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням є судовим, тобто відповідач мав подати окремий позов про це.

Зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання позивачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням заявлено не було, підставі для виходу за межі позовної заяви ОСОБА_4 суд першої інстанції не мав.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, що містяться в п.9 Постанови №5 Пленуму ВСУ від 12.06.2009 року « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд має визначити характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватись при вирішенні спору. Зокрема, у позивача суд повинен з»ясувати предмет позову ( що конкретно вимагає позивач), підставу позову і зміст вимог.

Звертаючись до суду з первісним позовом ( від вимог якого позивач не відмовлялась в ході розгляду справи) позивач визначила предметом позову саме квартиру АДРЕСА_1, а тому колегія суддів не вважає визначальним при вирішенні спору уточнення ОСОБА_4 викладені в позовній заяві від 05.12.2014 року щодо нумерації квартири, оскільки предметом позову залишалась квартира, що зазначена у ордері № 15.

Оскільки правовідносини, що виникли між сторонами є триваючими, колегія суддів відхиляє заперечення апелянта щодо безпідставного не застосування судом першої інстанції строків позовної давності.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження в ході апеляційного розгляду, а відтак дають підстав для висновку про неповне з»ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, що відповідно до вимог ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення.

Відповідно п.5 ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Пропорційно до задоволених вимог стягненню підлягають судові витрати в сумі 219 грн.24 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314,316,317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 01.04.2015 року.

Постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_6 право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1, як за особами, що були включені до ордеру на жиле приміщення № 15 від 23.12.2005 року.

Вселити ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов»язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в користуванні квартирою АДРЕСА_1

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати понесені нею при сплаті судового збору в сумі 219, 24 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.О.Голота

Судді: М.В.Іванюк

Т.М.Шемета

/ПІДПИСИ/

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ: