Справа № 635/2087/15-ц
Провадження №2/635/1438/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

25 серпня 2015 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Березовської І.В.

за участю секретаря судового засідання Нікішової М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, треті особи: Відділ державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області, Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», про скасування виконавчого напису,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_2 виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій від 18 грудня 2009 року за № 12386, яким звернуто стягнення на належну йому квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову посилався на те, що 08 серпня 2007 року між ним та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», був укладений договір іпотеки, згідно умов якого він передав в іпотеку банку належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1. На підставі цього договору іпотеки приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_2 було вчинено виконавчий напис від 18 грудня 2009 року за № 12396 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відділом державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області постановою від 29 січня 2010 року відкрито виконавче провадження, за яким державним виконавцем вживаються заходи до примусового відчуження належного йому житла.

Позивач вказує на те, що на даний час рішення суду про примусове позбавлення його спірної квартири не має, тому нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки, а ВДВС на підставі цього виконавчого напису не мало права відкривати виконавче провадження.

Позивач ОСОБА_1, належним чином повідомлений про час та місце розгляд справи, в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідач приватний нотаріус ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, надала суду письмові заперечення, в яких просила в позові відмовити, посилаючись на те, що є неналежним відповідачем у даному спорі, а також заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представники третіх осіб: Відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області та Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 08 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 24500 доларів США зі сплатою 5,99% річних та кінцевим строком повернення до 08 серпня 2022 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 08 серпня 2007 року між позивачем та банком укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

18 грудня 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 вчинено виконавчий напис, за яким запропоновано звернути стягнення на належну ОСОБА_1 на праві власності квартиру в рахунок заборгованості за вище зазначеним кредитним договором в розмірі 31 279 доларів США.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Тобто, закон визначає досить широке коло осіб, правомочних оскаржувати нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні.

Право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи (фізичні та юридичні), стосовно яких були вчинені нотаріальні дії, або які одержали відмову в їх вчиненні, тобто безпосередньо брали участь у нотаріальному процесі. Особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтереси порушені нотаріальною дією, вправі звернутися до суду з відповідним самостійним позовом про недійсність посвідченого акта, але не до нотаріуса, а до інших суб'єктів спірних матеріальних правовідносин, з приводу яких виник спір. Саме таке процесуальне правило визначення суб'єктного складу осіб наведене у ст. 50 Закону України «Про нотаріат».

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, позивач вважає, що саме нотаріус повинен бути відповідачем у справі, оскільки оспорює, передусім, правильність вчиненої нотаріусом дії.

Водночас, слід зазначити, що предметом даного позову є спір про право на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, на яку виконавчим написом нотаріусу запропоновано звернути стягнення в рахунок погашення боргових зобов'язань позивача.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

На підставі ч. 2 наведеної норми суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства згідно із ч. 2 ст. 15 ЦПК України.

Відповідно до ст. 26 ЦПК особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи та їх представники.

За ч. 1 ст. 30 ЦПК сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві.

Суб'єкти цивільних процесуальних правовідносин, які вступають у порушену в суді справу, пред'явивши позов щодо предмета спору з метою захисту особистих суб'єктивних матеріальних прав чи охоронюваних законом інтересів, є третіми особами, які заявляють самостійні вимоги (ст. 34 ЦПК).

Третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, є суб'єкти цивільних процесуальних правовідносин, які беруть участь у справі на стороні позивача або відповідача з метою захисту своїх суб'єктивних прав та інтересів (ст. 35 ЦПК).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Тобто, виходячи із системного аналізу зазначених правових норм, слід зробити висновок, що при вирішенні справ, які стосуються оспорювання прав і обов'язків сторін, набутих на підставі вчинених нотаріальних дій, крім справ щодо оскарження відмови від вчинення нотаріальної дії або процедури її вчинення, нотаріуси в розумінні статей 30, 34, 35 ЦПК не є особами, прав і обов'язків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення.

Суд, з урахуванням ч. 4 ст. 10 ЦПК України, роз'яснив позивачеві право на заміну неналежного відповідача у порядку ст. 33 ЦПК. Разом з тим, позивач таким правом не скористався, при цьому, не висловив незгоди на заміну відповідача, а тому судом розглядається справа при наявному субєктному складі.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ.

Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Разом з тим, як вбачається із позовної заяви, позивачем не оспорюється наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому напису, даних про відсутність у нотаріуса необхідних документів для вчиненні виконавчого напису матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на зазначене, судом не досліджувалась безспірність суми заборгованості, наявність необхідних документів для вчинення нотаріусом виконавчого напису, оскільки зазначені обставини фактично виходять за межі позовних вимог, оскільки позивач як на підставу своїх вимог посилався на те, що нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскількипримусове позбавлення його квартири можливо лише на підставі рішення суду.

Такі вимоги позивача не ґрунтуються на законі.

Згідно розяснень, викладених у п. 16 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ч. 2 ст. 50 Закону № 3425-XII). Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

Тоді в разі подання позову щодо оскарження нотаріальної дії з підстав недотримання приватним нотаріусом вимог чинного законодавства при їх вчиненні відповідачем буде сам приватний нотаріус.

В даному випадку виник спір про право на нерухоме майно, на яке виконавчим написом нотаріуса запропоновано звернути стягнення.

ОСОБА_1, який не брав участі при вчиненні нотаріальної дії та вважає, що цією нотаріальною дією порушені його права і охоронювані законом інтереси на спірне нерухоме майно, звернувся до суду з відповідним самостійним позовом до нотаріуса про скасування виконавчого напису, не заявляючи вимог до іншого суб'єкту спірних матеріальних правовідносин, з приводу яких виник спір, - ПАТ «ОТП Банк».

Таким чином, у даному разі обраний позивачем спосіб захисту не відповідає вимогам вищенаведеного законодавства.

Пред'явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

З огляду на наведене, суд відмовляє ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до нотаріуса про скасування виконавчого напису та одночасно розяснює його право на звернення до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, треті особи: Відділ державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області, Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», про скасування виконавчого напису.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Харківський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя - І.В. Березовська