Справа № 544/518/15-ц
№ пров. 2/544/187/2015
Номер рядка звіту 45
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 червня 2015 року Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Нагорної Н.В.,

за участю секретаря Ралець О.С,

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

у відкритому судовому засіданні, у залі суду м.Пирятин, розглянувши цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна обєктом спільної сумісної власності та визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

23 березня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Пирятинського районного суду з позовом, в якому просив визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням будинком за адресою: м.Пирятин Полтавської області, вул..Сковороди, б.23, та виселення ОСОБА_1 з даного будинку.

Ухвалою Пирятинського районного суду від 23 червня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 залишений без розгляду у звязку з поданням позивачем ОСОБА_3 заяви про залишення позову без розгляду.

01 квітня 2015 року відповідач ОСОБА_1, не погодившись з позовом ОСОБА_3, звернулась до Пирятинського райсуду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 (а.с.28-30), в якому просила визнати домоволодіння №23 по вул..Сковороди в м.Пирятині Полтавської області обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1; визнати за нею право власності на ? частину даного домоволодіння. А в судовому засіданні 27.04.2015 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу (а.с.44-45), в якій вона просила встановити факт її постійного проживання з ОСОБА_3 однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з 01.01.2004 року по 23.05.2008 року. Вказані зустрічний позов та заява про встановлення факту були обєднані в одне провадження з первісним позовом. Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала наступним. 12 березня 2002 року вона розірвала шлюб з ОСОБА_5 З цього ж часу вона та ОСОБА_3 почали проживати однією сімєю та вести спільне господарство без реєстрації шлюбу, оскільки останній перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, з якою він розірвав шлюб 19 травня 2006 року. Від спільного проживання з ОСОБА_3 вона має сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. 23 травня 2008 року між нею та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб. За таких обставин у період з 2002 року по 23 травня 2008 року вони з відповідачем постійно проживали однією сімєю та вели спільне господарство без реєстрації шлюбу, не перебуваючи у будь-якому іншому шлюбі. У відповідності до договору купівлі-продажу від 17.09.2007 року вони з відповідачем придбали житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані у м.Пирятині по вул..Сковороди, 23. Договір купівлі-продажу уклали на імя відповідача. З часу придбання даного будинку спору про порядок користування та володіння у них не виникало. Проте 23.02.2015 року відповідач звернувся до Пирятинського РВ з заявою про примусове виселення її з вказаного будинку, а 23.03.2015 року до Пирятинського райсуду з позовом про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та виселення її з даного будинку. За таких обставин відповідач не визнає її право власності на ? частину вказаного домоволодіння, мотивуючи тим, що це нерухоме майно придбане ним до реєстрації їх шлюбу. Проте вона вважає, що відповідно до норм ст.ст.63, 70, 74 Сімейного Кодексу України будинок №23 по вул..Сковороди в м.Пирятині є обєктом спільної сумісної власності. У звязку з тим, що ОСОБА_3 не визнає її право власності на ? частині вказаного будинку, вона вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, суду надали пояснення, аналогічні викладеним у позові, просили встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з 01.01.2004 року по 23.05.2008 року, визнати домоволодіння №23 по вул..Сковороди в м.Пирятині Полтавської області обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1; визнати за ОСОБА_3і. право власності на ? частину даного домоволодіння.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали. Суду пояснили, що ОСОБА_3 не проживав з ОСОБА_1 як з дружиною, у них не було родини, спільного побуту. Вона була для ОСОБА_3 лише коханкою. Після розлучення зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_8 він ОСОБА_3 все одно продовжував з нею проживати. Спірний будинок є особистою приватною власністю ОСОБА_3, тому що куплений він за його особисті кошти, частина яких у нього була, частину він позичав. Просили в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, розглянувши справу в межах заявлених вимог, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

17 вересня 2007 року ОСОБА_3 купив у ОСОБА_9 житловий будинок за номером 23 з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вулиці Сковороди в м.Пирятині Полтавської області, що підтверджено копією договору та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.5-7).

У зазначеному будинку зареєстровані: ОСОБА_3 з 28.09.2007 року, ОСОБА_1 з сином ОСОБА_10 з 20.06.2008 року, що підтверджено домовою книгою та довідкою виконкому Пирятинської міськради від 10.03.2015р. №1122 (а.с.11-12).

ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з 27 квітня 1991 року по 01.10.2005 року, що підтверджено рішенням Пирятинського районного суду від 30.08.2005р. та свідоцтвом про розірвання шлюбу від 04.07.2007р. (а.с.69, 13).

ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5. Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_11 розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 12.03.2002 року зроблено актовий запис №34 та 12 березня 2002 року видано свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.36).

23 травня 2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_11 зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів був зроблений відповідний актовий запис. ОСОБА_11 змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с.14).

Рішенням Пирятинського районного суду від 09 листопада 2012 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано. Рішення набрало законної сили 20.11.2012 року (а.с.15).

Від спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.33).

Судом в порядку ст.ст.63, 180 ЦПК України для встановлення фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, були допитані свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що являється матірю ОСОБА_1 Її донька стала проживати з ОСОБА_3 з січня 2002 року. Вони почали разом жити в орендованій квартирі в районі автостанції. Колишній зять постійно вживав спиртні напої, тому її дочка змушена була переїздити від нього до них своїх батьків. Зять постійно вмовляв дочку, щоб та поверталася назад до нього. В 2007 році зять пообіцяв купити будинок, якщо дочка народить від нього дитину. В серпні 2007 році дочка завагітніла, а у вересні вони купили будинок. У жовтні 2007 року вона зі своїм покійним чоловіком та зятем почали робити ремонт у будинку. До травня 2008 року ремонт було закінчено. У травні донька народила сина. Колишній зять спочатку був радий, а потім через два чи три роки знову почалися скандали й він вигнав ОСОБА_1 з дому і привів нову жінку. Будинок був придбаний за гроші, що бралися в борг у місцевого підприємця ОСОБА_13. Будинок був придбаний на спільні кошти після того, як завагітніла її дочка.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що являється рідною сестрою ОСОБА_1 Їй відомо, що в 2002 році її сестра познайомилась з ОСОБА_3, а з січня 2002 року вони почали проживати в орендованій квартирі в районі автостанції. Потім в 2005 році вони переїхали на вул. Перемоги. В них постійно були всякі негаразди і вони кілька разів тимчасово розїжджались, але в цілому були разом. Анатолій постійно просив ОСОБА_1 народити дитину і обіцяв купити будинок, якщо ОСОБА_1 завагітніє. У серпні 2007 ОСОБА_1 завагітніла, а у вересні вони придбали будинок. У грудні 2007 вони переїхали в куплений будинок. Ремонт у будинку робили вони спільно, батьки ОСОБА_16 також допомагали робити ремонт. ОСОБА_17 сварилась з чоловіком, тому переїжджала до батьків, але через декілька днів чоловік вмовляв її повернутися додому.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що являється рідною сестрою ОСОБА_3. На момент придбання спірного будинку частину брат вже мав гроші, і вони були віддані за будинок як завдаток. Була домовленість, що коли будуть готові документи, то буде виплачена інша частина грошей. Коли брат віддавав другу частину грошей, то її сімя позичила йому певну суму грошей, які він віддав до ОСОБА_19, проте ніяких розписок та договорів про це вони з ним не укладали. Коли брат робив ремонт в будинку, то її сімя допомагала в ремонті. Потім, коли будинок був частково добудований, і ОСОБА_3 та ОСОБА_17 були одружені, то вона інколи приїздила до брата і прибирала в будинку та прала брату, оскільки ОСОБА_17 не було вже там. Свідок вказала, що ОСОБА_17 та ОСОБА_3 почали проживати з братом лише з 2008 року. Будинок був придбаний за кошти брата ще до того, як ОСОБА_20 зявилася в його житті. Ремонт робили наймані працівники і ОСОБА_20 там не було. Після народження дитини ОСОБА_20 зібрала речі і поїхала з того будинку, бо там робився ремонт. Анатолій перебував у шлюбі із попередньою дружиною ОСОБА_6 до 2006 чи 2007 року. Щороку, кілька разів на рік, вона разом із сімєю приїжджала до брата, де разом з ним була його колишня дружина ОСОБА_8. Увесь час до 2007 року брат був із ОСОБА_8. Свідок повідомила, що із ОСОБА_8 в неї дружні стосунки. З ОСОБА_20 вона контакту не підтримує. Про те, що у брата народиться дитина, їй стало відомо у листопаді 2007 році. Про одруження брата вона дізналася вже після народження дитини.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що являється колишньою дружиною ОСОБА_3, розлучились вони у 2006 році. Їй відомо, що ОСОБА_3 придбав будинок сам. З ОСОБА_3 вони прожили однією сімєю з 1992 року по 2006 рік. В цей період колишній чоловік, можливо, ходив до ОСОБА_20, але проживав він з нею. У колишнього чоловіка було багато коханок в той період. До 2006 року побут із ОСОБА_3 був спільним. На придбання будинку колишній чоловік гроші збирав сам і купував його сам. Підставою для розірвання шлюбу була подружня зрада зі сторони чоловіка, він почав зраджувати з 2002 року. В цей період чоловік міг не бути вдома по кілька днів. До розірвання шлюбу свідок подавала на аліменти. З 2006 року, після розірвання шлюбу, ОСОБА_3 інколи приходив до неї і просився знову жити разом. В 2005 році вони разом з ОСОБА_3 придбали за спільні кошти будинок, який був оформлений на неї. Вона спілкується з колишнім чоловіком і він допомагає їхнім спільним дітям.

Свідок ОСОБА_21 суду пояснив, що являється чоловіком сестри ОСОБА_3. Після того, як ОСОБА_3 купив будинок, він допомагав будівельними матеріалами, а також допомагав в оформленні будинку. Під час цих дій ОСОБА_20 він у будинку не бачив. Гроші для придбання будинку ОСОБА_3 позичав у сестри, а також у нього були певні збереження. Коли познайомились ОСОБА_3 з ОСОБА_20 він не знає. Про особисте та сімейне життя він з ОСОБА_3 не спілкувались.

Свідок ОСОБА_22 суду пояснив, що ОСОБА_3 це його знайомий. Із першою дружиною ОСОБА_3 був одружений та проживав до 2006 чи 2007 року. Коли саме ОСОБА_3 почав проживати з ОСОБА_20 він не може згадати. Будинок був придбаний ОСОБА_3, він допомагав йому грошима. Він також являється хрещеним батьком дитини ОСОБА_3 від першого шлюбу. Також він пояснив, що ОСОБА_3 проживав як із ОСОБА_20 так і з ОСОБА_8 в період з 2004 по 2007 рік.

Свідок ОСОБА_23 суду пояснила, що сторони являються її сусідами. Вона знає їх обох з часу їх заселення в сусідній будинок по вул. Сковороди. Точну дату, коли це було, вона не памятає, але точно це було до 2008 року. Познайомилась із сторонами приблизно через місяць після того, як вони купили будинок. Вона не часто спілкувалася з ними, але бачила часто їх у дворі, бачила, як ОСОБА_20 працювала у дворі по господарству. Згодом народився у них син. Також вона бачила батьків ОСОБА_16 у дворі, які щось там робили. Вона вважала сусідів молодою сімєю.

Свідок ОСОБА_24 суду пояснила, що вона являється кумою сторін. Вона знає сторони з осені 2002 року. В 2005 році вона вийшла заміж і ОСОБА_20 з ОСОБА_3 були запрошені і присутні на її весіллі. В 2011 році вона зі сторонами покумилась. Під час проживання сторін в квартирі на автостанції в період з 2002 по 2005 рік вона зі сторонами підтримувала теплі стосунки, вони ходили в гості один до одного. Подробиць стосовно придбання будинку їй невідомо. Про те, що ОСОБА_20 і ОСОБА_3 проживали разом як чоловік та жінка, вона знала також зі слів свого чоловіка, який працював з ОСОБА_3 на одній роботі. Вона познайомилась зі сторонами в 2002 році, і знала їх як сімю. Побут у сторін був спільним. ОСОБА_16 і ОСОБА_3 постійно скандалили, але і постійно мирилися.

Свідок ОСОБА_25 суду пояснила, що перебуває в дружніх відносинах із ОСОБА_20. Коли сторони почали проживати в квартирі на вул. Перемоги, то вона була в гостях у них. Заходити в гості до сторін вона почала приблизно в 2004 році. В тій квартирі на вул..Перемоги сторони прожили приблизно три роки. Коли вона приходила до них у гості, то в основному вдома була ОСОБА_20, а ОСОБА_3 був на роботі в цей період. Проте були випадки коли був і ОСОБА_3 вдома. На час придбання будинку сторони проживали однією сімєю. Висновок про те, що ОСОБА_20 і ОСОБА_3 проживають як одна сімя, вона зробила з того, що вони, як придбали будинок, разом там робили ремонт і господарювали там теж разом. Під час ремонту вона також допомагала сторонам клеїти шпалери. На вул. Перемоги сторони жили як сімя і, придбавши будинок, теж жили як сімя. ОСОБА_16 і ОСОБА_3 згадували в розмовах, що потрібно купувати спільне житло. Подробиць сімейного життя сторін вона не знає, але пояснила, що вони на момент придбання будинку проживали разом як чоловік та дружина. За які кошти був придбаний будинок, їй невідомо.

У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками ОСОБА_6, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25 Суд зазначає, що свідки ОСОБА_22, який є знайомим сторін, ОСОБА_23, яка є сусідкою сторін по вул..Сковороди, ОСОБА_24, яка є кумою сторін, ОСОБА_25, яка є подругою позивачки, не є зацікавленими у результаті розгляду цієї справи, показання цих свідків узгоджуються з поясненнями сторін та їх представників, є послідовними, та не суперечать іншим доказам по справі.

Суд критично ставиться до показань свідків ОСОБА_14 (мати ОСОБА_3І.), ОСОБА_15 (рідна сестра ОСОБА_3І.), ОСОБА_18 (рідна сестра ОСОБА_3М.), ОСОБА_21 (чоловік сестри ОСОБА_3М.), оскільки вони заінтересовані в результатах розгляду справи, тому що є близькими родичами сторін, а також їх показання не підтверджуються та суперечать зібраним по справі доказам.

Після встановлення вказаних обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, а також інші факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав фізичних осіб в порядку позовного провадження при наявності спору про право цивільне.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

При розгляді вимог щодо встановлення факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу суд враховує, що ознакою такого спільного проживання є народження у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільної дитини сина ОСОБА_7, який народився 06 травня 2008 року, в свідоцтві про народження якого батьками записані сторони по справі. Суд також враховує ту обставину, що будинок №23 по вул..Сковороди в м.Пирятині був куплений ОСОБА_3 всередині вересня 2007 року, тобто відразу після того, як він дізнався, що ОСОБА_20 вагітна від нього і у них народиться спільна дитина.

Народження у сторін дитини до реєстрації їх шлюбу підтверджує те, що сторони проживали однією сімєю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу.

Твердження відповідача ОСОБА_3 про те, що він проживав з ОСОБА_20 не як з дружиною, а як з коханкою, не є слушними та спростовуються тим, що 23.05.2008 року він офіційно в органах РАЦСу зареєстрував з нею шлюб, який був розірваний лише у листопаді 2012 року.

Факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3, наявність спільного побуту та спільних друзів, спільний відпочинок, спілкування з батьками, придбання ними майна підтверджено в судовому засіданні, зокрема, показаннями допитаних свідків ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25

Також з показів свідків вбачається, що сторони з січня 2002 року проживали разом як чоловік та дружина, мали стосунки, притаманні подружжю, піклувалися один про одного, будували спільне життя разом.

Відповідач та його представник доказів, які б спростували дані обставини, в ході розгляду справи суду не надали.

Все вищевказане свідчить про наявність у сторін усталених відносин, які притаманні подружжю, наявність взаємних прав та обов'язків один до одного.

Разом з тим судом приймається до уваги та обставина, що ОСОБА_3 до 01.10.2005 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, який було розірвано рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 30.08.2005 року, яке набрало законної сили 01.10.2005 року (а.с.69).

Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Таким чином, навіть у випадку, якщо чоловік та жінка проживають однією сімєю, проте один з них або й обидва перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі, їхні відносини не є фактичним шлюбом та не породжують відповідних наслідків, у тім числі й майнових. У цьому випадку початком фактичних шлюбних відносин буде дата набрання рішенням про розірвання шлюбу законної сили.

У звязку з викладеним суд приходить до висновку, що датою, з якої сторони проживали у фактичних шлюбних відносинах буде 01 жовтня 2005 року.

Заперечення відповідача стосовно відсутності відносин з позивачем по причині його проживання з колишньою дружиною ОСОБА_6 спростовуються рішенням Пирятинського районного суду від 30.08.2005 року, в якому зазначено, що сімя ОСОБА_3 та ОСОБА_6 розпалась з січня 2002 року, оскільки відповідач створив сімю з іншою жінкою.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, враховуючи, що відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі до 01.10.2005 року та сторони по справі 23 травня 2008 року зареєстрували свій шлюб в органах РАЦСу, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.32), суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог в частині встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 без реєстрацію шлюбу саме в частині визначення періоду, в який сторони мали фактичні шлюбні відносини, а саме: в період з 01.10.2005 року по 22.05.2008 року включно.

Розглядаючи вимоги ОСОБА_1 в частині визнання будинку спільною сумісною власністю та визнання за нею права власності на ? частину спірного будинку суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 зазначено, що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

За нормами матеріального права для визнання майна спільною сумісною власністю фактичного подружжя достатньо довести факт проживання позивача та відповідача однією сімєю без шлюбу та факт придбання спірного майна в період проживання сторін однією сімєю. У разі встановлення в судовому засіданні двох зазначених фактів майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу.

Суд зазначає, що позивачкою в судовому засіданні доведений факт їх спільного проживання з ОСОБА_3 саме як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 01.10.2005 року по 22.05.2008 року включно. Факт придбання спірного будинку в період проживання сторін однією сімєю підтверджується тим, що саме в зазначений проміжок часу, точніше 17.09.2007 року ОСОБА_3, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_1, купив будинок за адресою: м.Пирятин, вул..Сковороди, б.23, що підтверджується правовстановлюючими документами на будинок.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Аналізуючи зазначені вище норми Сімейного Кодексу України суд приходить до висновку, що статус спірного будинку як спільної сумісної власності сторін визначається не придбанням цього будинку за спільні кошти сторін, а наявністю встановленого факту проживання цих сторін однією сім'єю на час купівлі будинку, в тому числі й за умови наявності ведення спільного господарства, побуту, бюджету, що в свою чергу є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін.

Судом відхиляються пояснення відповідача та його представника, що спірний будинок є особистою приватною власністю відповідача та куплений він за його особисті кошти, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів в обґрунтування цих доводів відповідачем надано не було. На спростування цих доводів позивачем ОСОБА_1 надана копія трудової книжки (а.с.70-80), з якої вбачається, що з 1993 року по теперішній час вона або працювала або отримувала допомогу по безробіттю.

Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за період фактичних шлюбних відносин придбали у власність будинок за адресою: м.Пирятин Полтавської області, вул..Сковороди, б.23, тому він являється спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3, у зв'язку з чим вимоги в частині визнання спірного будинку спільною сумісною власністю сторін підлягають задоволенню.

Також виходячи з рівності часток кожного з них на спірне майно, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину спірного будинку, тому вимоги позивачки в цій частині також підлягають задоволенню.

Підсумовуючи вищевикладене суд зазначає, що вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню в частині визначення періоду перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у фактичних шлюбних відносинах, а саме: що вони проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період з 02.10.2005 року по 22.05.2008 року включно; в іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивачки, то понесені нею судові витрати відповідно до вимог ст.88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на її користь в сумі 781,06грн. (а.с.27а, 42, 43).

Керуючись ст.ст.5-11, 57-61, 88, 209, 212-215, 292 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна обєктом спільної сумісної власності та визнання права власності на нерухоме майно задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, в період з 01.10.2005 року по 22.05.2008 року включно.

Визнати домоволодіння №23 по вул..Сковороди в м.Пирятині Полтавської області спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину домоволодіння №23 по вул..Сковороди в м.Пирятині Полтавської області.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 781 (сімсот вісімдесят одна) гривня 06 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.В.Нагорна