У Х В А Л А

10 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Гуменюка В.І., Лященко Н.П.,
розглянувши заяву публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" про стягнення заборгованості із заробітної плати,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивачки заборгованість із заробітної плати у розмірі 8 000 грн, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 грудня 2013 року до 14 жовтня 2014 року у розмірі 36 000 грн.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року вказані рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду залишені без змін.

У заяві публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" про перегляд судового рішення порушується питання про скасування ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах;

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Під подібними правовідносинами слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

В ухвалі від 1 квітня 2015 року, щодо якої подана заява про перегляд, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, які встановили, що відповідач при звільненні позивачки з роботи не провів з нею остаточного розрахунку, у зв'язку з чим на користь позивачки підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати, а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Крім того, апеляційний суд, з яким погодився суд касаційної інстанції, визначаючи розмір належних до стягнення на користь позивачки коштів, зазначив, що відповідач протягом розгляду справи ухилявся від надання відомостей щодо, зокрема, розміру заборгованості із заробітної плати перед позивачкою, при цьому не погоджуючись із розмірами коштів, які остання просила стягнути з нього, тому суд першої інстанції визначив розміри заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні на підставі доказів, наданих позивачкою.

У наданих для порівняння постанові Верховного Суду України від 23 січня 2012 року, ухвалах суду касаційної інстанції від 16 жовтня 2013 року, від 25 грудня 2014 року суди виходили, зокрема, із того, що середній заробіток працівника визначається відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно з яким основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Ухвалюючи надане для прикладу рішення від 17 вересня 2008 року, Верховний Суд України, як суд касаційної інстанції, виходив із того, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав у цей час.

Постановляючи такі судові рішення, Верховним Судом України та судами касаційної інстанції на підставі відповідних доказів, що мають значення для кожної окремої справи, встановлені обставини, які є відмінними від установлених обставин у справі, в якій ухвалене судове рішення, про перегляд якого подано заяву.

Ураховуючи наведене, підстави для перегляду судового рішення, встановлені пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутні.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" про стягнення заборгованості із заробітної плати за заявою публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" про перегляд судового рішення відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України:А.Г. Ярема В.І. Гуменюк Н.П. Лященко