Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/232/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Миколаївський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Войнарівського М.М.,

при секретарі Шилан Д.О.,

за участю позивача ОСОБА_1М,,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши 26 червня 2015 року у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Югцемент» про поновлення на роботі та оплату вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

18 лютого 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся в Миколаївський районний суд Миколаївської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Югцемент» (далі ПАТ «ЮГцемент») про поновлення на роботі та оплату вимушеного прогулу та заявою про поновлення пропущеного з поважної причини строку звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він працював водієм 1 го класу на автомобілі Белаз-7540 в автотранспортному відділенні виробництва №1 ПАТ «Югцемент». Наказом №481-к від 17.11.2014 року його звільнено з роботи за зявлення на роботі в нетверезому стані згідно п. 7 ст. 40 КЗпП України .

Зазначене звільнення вважає незаконним просить визнати наказ ПАТ «Югцемент» від 17.11.2014 року № 481-к про звільнення незаконним, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав передбачених п. 7 ст. 40 КЗпП України може бути проведено лише за попередною згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Згідно протоколу засідання проспілкового комітету первинної профспілкової організації ПАТ «Югцемент» від 11.11.2014 року № 13, витяг з якого надано адміністрації підприємства ПАТ «Югцемент» 11.11.2014 року згода на звільнення ОСОБА_4 за п. 7 ст. 40 КЗпП України не надавалась. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.92 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі. В звязку з вимушеним прогулом просить стягнути з ПАТ «Югцемент» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.11.2014 року по день поновлення на роботі у розмірі 165,02 грн. за кожен календарний день, що на день подачі позовної заяви складає 14191,72 (чотирнадцять тисяч сто девяносто одна гривня 72 коп.) грн.

В судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Позивач ОСОБА_1 підтвердив факт, що дійсно знаходився на роботі в нетверезому стані, але не підлягав звільненню так як, на засіданні профспілкової організації адміністрація підприємства не отримала згоди на його звільнення за п. 7 ст. 40 КЗпП України, а профспілка розглянувши подання адміністрації клопотала лише про його звільнення за власним бажанням. Представник позивача ОСОБА_2 підтримав позицію позивача та додав, що обставина незаконного звільнення вже встановлена рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05.02.2015 року, а саме наказом № 481 від 17.11.2014 року позивача було звільнено з роботи на підставі ч. 7 ст. 40 КЗпП України у звязку з появою на роботі в нетверезому стані, без попередньої згоди профспілкового комітету в порушення вимог ст. 43 КЗпП України.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що 28 жовтня 2014 року о 2 годині ночі начальником виробництва №1 підприємства ОСОБА_5 був затриманий позивач ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння позивач був відсторонений від роботи ( управління транспортним засобом) та проведений до кімнати майстрів виробництва №1 для добровільного проходження тесту на алкогольне спяніння., про що охоронцем ОСОБА_6 в присутності ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 був складений акт №359 від 28.10.2014 року.

Таким чином, позивач знаходився на території відповідача в стані алкогольного сп`яніння, що відповідно до п.7 ст. 40 КЗпП України є підставою для розірвання трудового договору з позивачем за ініціативою відповідача.

Провівши службову перевірку, було встановлено факт знаходження позивача на території підприємства в стані алкогольного сп`яніння.

На підставі матеріалів службової перевірки та відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України відповідачем 31 жовтня 2014 року було підготовлено подання на звільнення позивача і в той же день його було передано на розгляд до профспілки.

11 листопада 2014 року відповідач отримав виписку з протоколу засідання профспілкового комітету №13 від 11 листопада 2014 року, яким останній клопотав про звільнення позивача за власним бажанням.

Проте, рішення профспілкового комітету не містить заперечень щодо розірвання трудового договору за ініціативою відповідача на підставі п.7 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з появою позивача на роботі в нетверезому стані , а лише містить клопотання про звільнення позивача за власним бажанням, крім того не містить обґрунтованого рішення про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем, а тому відповідач правомірно та з дотриманням чинного законодавства звільнив позивача на підставі п.7 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з появою позивача на роботі в нетверезому стані.

Крім того, 31 жовтня 2014 року позивачем було надані письмові пояснення, щодо його появи на роботі в нетверезому стані. Посилаючись на зазначені обставини представник відповідача просив з задоволенні позову позивачу відмовити.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 в період, що є предметом спору працювала головою профспілкового комітету ПАТ «Югцемент» повідомила, що 11.11.2014 року під її головуванням відбулось засідання профспілкового комітету ПАТ «Югцемент», одним з питань порядку денного було надання згоди на звільнення за п. 7 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_1, враховуючи думки членів профспілкової організації, на голосування винесено, єдиним питанням, хто за те щоб звернутись до адміністрації з клопотанням про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням. Підстав для відмови в наданні згоди адміністрації ПАТ «Югцемен» в звільненні ОСОБА_1 за п. 7 ст. 40 КЗпП України не має. Одноголосно всі члени профспілки проголосували «За» 7(сім) чоловік, жодних сумнівів, щодо скоєння ОСОБА_1 грубого порушення трудової дисципліни в будь-якого члена профспілки не виникало. Крім того, сам ОСОБА_1 на засіданні профспілки розкаявся в здійсненому, питання щодо наявності будь-яких підстав щодо ненадання згоди на звільнення адміністрації ПАТ «Югцемент» в жодного члена профспілки не виникало, та на голосування не ставились. Аргументація, щодо ненадання згоди профспілки була відсутня.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 в період, що є предметом спору секретар профспілкового комітету ПАТ «Югцемент» повідомила, що 11.11.2014 року за її участі як члена профспілкового комітету відбулось засідання профспілкового комітету ПАТ «Югцемент» в якому вона приймала в якості секретаря вела протокол засідання, одним з питань порядку денного було надання згоди на звільнення за п. 7 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_1, враховуючи думки членів профспілкової організації, на голосування винесено, єдиним питанням, хто за те щоб звернутись до адміністрації з клопотанням про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням. Підстав для відмови в наданні згоди адміністрації ПАТ «Югцемен» в звільненні ОСОБА_1 за п. 7 ст. 40 КЗпП України не має. Одноголосно всі члени профспілки проголосували «За» 7(сім) чоловік, жодних сумнівів, щодо скоєння ОСОБА_1 грубого порушення трудової дисципліни в будь-якого члена профспілки не виникало. Крім того, сам ОСОБА_1 на засіданні профспілки розкаявся в здійсненому, питання щодо наявності будь-яких підстав щодо ненадання згоди на звільнення адміністрації ПАТ «Югцемент» в жодного члена профспілки не виникало, та на голосування не ставились. Аргументація, щодо ненадання згоди профспілки була відсутня.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків , дослідивши зібрані по справі докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач відповідно до наказу №12-к від 02.01.2013 року переведений водієм 1 класу автомобілю БелАЗ-7540 автотранспортного відділення виробництва ПАТ «ЮГцемент».

Наказом №481-к від 17.11.2014 року його звільнено з роботи за зявлення на роботі в нетверезому стані згідно п. 7 ст. 40 КЗпП України. З акту від 28.10.2014 року вбачається, що ОСОБА_1 був затриманий з явними ознаками алкогольного сп`яніння та проведений для проходження алкотесту, який показав 2,7 промілей.

Відповідно до службової записки начальника виробництва №1 ПАТ «Югцемент» ОСОБА_5 від 31.10.2014 року в нічну зміну з 27.10.2014 року на 28.10.2014 року приблизно о 2 годині ночі майстром зміни ОСОБА_7 виявлено робітників виробництва, в тому числі і позивача в стані алкогольного сп`яніння, які відсторонені від роботи. За порушення трудової дисципліни просив вказаних робітників звільнити з роботи.

З пояснювальної записки позивача ОСОБА_1 від 31.10.2014 року вбачається, що він дійсно з 27.10.2014 року на 28.10.2014 року в нічну зміну вжив спиртні напої і був відсторонений від роботи. Вину визнає.

31.10.2014 року генеральним директором ПАТ «Югцемент» ОСОБА_11 було внесено подання голові профспілкового комітету підприємства ОСОБА_9 про звільнення позивача ОСОБА_1 на підставі п.7 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з появою позивача на роботі в нетверезому стані.

Вказане подання розглянуто профспілковим комітетом підприємства 11.11.2014 року.

Згідно протоколу засідання профспілкового комітету ПАТ «Югцемент» № 13 від 11 листопада 2014 року, питання № 1 порядку денного, мовою оригіналу, звільнення за ст. 40 п. 7 КЗпП України водія автомобілю БелАЗ-7540 ОСОБА_1 З вказаного питання, мовою оригіналу, прошу голосувати хто за то, щоб звернутись до адміністрації з клопотанням про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням. Підстав для відмови в задоволенні по ст.. 40 п. 7 КЗпП у нас не має. «За» - 7. Вирішили клопотати перед адміністрацією про звільнення за власним бажанням, т.я. за 10 років праці на підприємстві ОСОБА_1 стягнень не мав, має на утриманні, 2-х дітей. Надати можливість для подальшого працевлаштування.

Згідно вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Із змісту ст. 60 ЦПК України вбачається, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У справах про дискримінацію позивач зобовязаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача.

У справах щодо звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності чи застосування до працівника з боку керівника або роботодавця заходів впливу (переведення, атестація, зміна умов праці тощо) у звязку з повідомленням таким працівником про порушення вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" іншою особою обовязок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, та сам позивач не заперечує щодо появи його на роботі в нетверезому стані.

Відповідно до п. 7 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі в нетверезому стані як підстава розірвання трудового договору. Підставою для звільнення працівника є сам факт появи на роботі в нетверезому стані. На право власника звільнити працівника з цих підстав не впливає та обставина, був працівник відсторонений від роботи чи ні.

Стаття 43 КЗпПУкраїни передбачає необхідність одержання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення працівника.

Дослідивши в судовому засіданні протокол засідання профспілкового комітету ПАТ «Югцемент» № 13 від 11 листопада 2014 року та допитавши свідків голову та секретаря проспілкового комітету ПАТ «Югцемент» ОСОБА_9 та ОСОБА_10, суд приходить до висновку, що розглядаючи питання порядку денного про надання згоди на звільнення за п. 7 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_1, рішення профспілкового комітету про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 чи про не надання згоди на звільнення ОСОБА_4 за п. 7 ст. 40 КЗпП України на засіданні не приймалось, відсутні будь-яка аргументація та обґрунтування щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за п. 7 ст.40 КЗпП України чи щодо відмови в наданні згоди щодо звільнення за п. 7 ст.40 КЗпП України ОСОБА_1 Єдине рішення яке прийнято розглядаючи питання порядку денного про надання згоди на звільнення за п. 7 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_1,- це клопотати перед адміністрацією про звільнення за власним бажанням, т.я. за 10 років праці на підприємстві ОСОБА_1 стягнень не мав, має на утриманні, 2-х дітей. Надати можливість для подальшого працевлаштування.

Згідно ст. 39 Закону України від 15 вересня 1999 року

N 1045-XIV «Про профспілки, їх права та гарантії діяльності» якщо у рішенні немає обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення, роботодавцю надається право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

Отже отримавши вх.№5610 виписку з протоколу № 13 від 11.11.14 року засідання профсоюзного комітету ПАТ «Югцемент» на подання від 31.10.2014 року генерального директора ПАТ «Югцемент» про надання згоди на звільнення позивача ОСОБА_1 на підставі ч.7 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з появою позивача на роботі в нетверезому стані, 17.11.2014 року відповідно до закону винесено наказ № 481 -к про звільнення ОСОБА_1 за появу на роботі нетверезому стані.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли підтвердження факти порушення позивачем ОСОБА_1 трудової дисципліни, що є підставою для розірвання з ним трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому звільнення позивача проведено у встановлені законодавством терміни, в порядку та на підставах передбачених чинним заководавством.

Оскільки звільнення позивача було проведено з додержанням вимог Закону, відсутні підстави задоволення позовних вимог про визнання наказу ПАТ «Югцемент» № 481-к, від 17.11.2014 року про звільнення ОСОБА_1 незаконним.

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про необхідність відмовити в задоволенні вимог позивача про визнання незаконним наказу ПАТ «Югцемент» № 481-к, від 17.11.2014 року про звільнення ОСОБА_1, не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На підставі викладеного в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, п. 4 ст. 40 КзпП України, суд -

В и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Югцемент» про поновлення на роботі та оплату вимушеного прогулу, відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_12

26.06.2015