АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1225/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 2 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку, заслухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_8 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку.

В обґрунтування позовних вимог, вказувала про те, що вона з відповідачем знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 2 серпня 2013 року. Від даного шлюбу мають сина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час шлюб носить формальний характер.

Вона не працює, доглядає малолітнього сина, фактично знаходиться на утриманні у батьків, доходів не має. Відповідач достатньої матеріальної допомоги на утримання сина в добровільному порядку не надає.

З урахуванням вказаного, просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_10 в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до повноліття дитини. Також просила суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи із дня предявлення позову і до досягнення дитиною трьох років, а саме до 06.05.2017 року.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 2 лютого 2015 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, при цьому зазначила, що оскаржуваним рішенням порушуються її майнові права та майнові права її малолітньої дитини. Крім того, вважає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а тому просить рішенняу скасувати та ухвалити нове, яким відмовити повністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам Закону рішення суду відповідає не в повній мірі.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов та стягуючи з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина та дружини до досягнення сином трьохрічного віку , виходив з принципу справедливості, добросовісності та розумності.

За загальним правилом способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

З'ясовано, що між сторонами така домовленість відсутня.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_7 щодо стягнення з відповідача на її користь на утримання малолітньої дитини аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку / доходів / щомісячно , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 січня 2015 року, тобто, з часу звернення позивача з даним позовом до суду. Крім того, судом враховано, що відповідач в цій частині повністю визнавав позовні вимоги та не заперечував, щодо присудження аліментів саме в такому розмірі.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Відповідно до ч. 3 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років обґрунтовані, відповідають заявленим позивачем позовним вимогам та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Разом з тим, згідно із ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Як убачається з матеріалів справи, в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції ОСОБА_6 зазначала про те, що оскаржуваним рішенням суду вирішено питання про її права й обов'язки, оскільки з відповідача ОСОБА_8 за іншим рішенням суду стягуються аліменти на її користь на утримання дочки ОСОБА_11.

Відповідно до ст. 182 СК та з урахуванням вимог ст.214 ЦПК України суд при визначенні розмірів аліментів повинен був зясувати і врахувати: стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів і наявність у нього інших дітей та інші обставини, які мають істотне значення.

Суд зазначених вимог закону не дотримався і ухвалив рішення, яке не в повній мірі відповідає вимогам ст.213 ЦПК України.

Так, з апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів вбачається, що ОСОБА_8 за рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 31 серпня 2010 року сплачує аліменти на доньку Наталію (ІНФОРМАЦІЯ_2) в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Відповідно до розяснень, викладених у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьків, материнства та стягнення аліментів» у разі предявлення до особи, яка виплачує аліменти позову про стягнення їх на дитину (дітей) від іншої матері або утримання на інших осіб, суд має вчинити передбачені ч.3 ст. 36 ЦПК України дії щодо залучення одержувача аліментів до участі у справі.

Зазначені вимоги закону судом дотримані не були, незважаючи на те, що у апелянта ОСОБА_6 є юридична заінтересованість у даному цивільному процесі, що має особистий, самостійний характер і спрямована на захист особистих прав і інтересів та обумовлюється правовими наслідками прийняття рішення у цій справі, яке може вплинути на розмір аліментів, що сплачує відповідач на утримання її доньки та на погашення заборгованості з аліментів.

Не залучивши ОСОБА_6 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (ст.35 ЦПК України), суд позбавив її можливості скористатися процесуальними правами, передбаченими ст. 27 ЦПК України, що в свою чергу, не сприяло всебічному і повному зясуванню дійсних обставин справи, прав і обовязків сторін та ухваленню законного і обґрунтованого рішення.

В ході розгляду справи в апеляційному суді встановлено, що за оскаржуваним рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 2 лютого 2015 року та за рішенням цього ж суду від 31 серпня 2010 року з відповідача стягуються аліменти у розмірі ? всіх видів його заробітку (доходів) або сімдесят пять відсотків щомісячно.

З довідки Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м.Києві (а.с. 41, 42) загальна заборгованість відповідача ОСОБА_8, згідно з виконавчим листом №2-434/10 від 31.08.2010 року, виданого Драбівським районним судом Черкаської області станом на 31.12.2014 року становить 80 335 грн. 27 коп.

Згідно довідки про доходи (а.с.35) відповідач працює в Представництві «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед» і отримує заробітну плату.

Статтею 128 КЗпП України визначені обмеження розміру відрахувань із заробітної плати. Відповідно до ч.3 ст.128 КЗпП України обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.

Наведене свідчить, що стягнення з відповідача аліментів за двома виконавчими листами перевищуватиме встановлені ч.3 ст. 128 КЗпП України обмеження, тому може вплинути на розмір аліментів, що сплачує відповідач на користь апелянта на утримання її доньки Наталії та на погашення заборгованості з аліментів.

З огляду на це, не порушуючи прав неповнолітніх дітей на утримання яких має сплачувати відповідач аліменти, колегія суддів вважає за необхідне зменшити визначений судом розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у даній справі на її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку з ? до 1/8, що відповідає як обставинам справи, так і вимогам ст. 182 СК України та ст.128 КЗпП України.

В решті рішення суду є законним і обґрунтованим і підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення та ухвалення нового про відмову в позові за наведеними у скарзі доводами, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 2 лютого 2015 року у даній справі змінити.

Зменшити визначений судом розмір аліментів, що підлягає стягненню з ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 на її утримання з ? до 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку, тобто до 6 травня 2017 року.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :