АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

02 липня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І., Чобіток А.О.

при секретарі - Мороз Ю., Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Київського національного університету ім.. Т.Г.Шевченка до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Міністерства оборони України про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника Київського національного університету ім.. Т.Г.Шевченка - Мельник Таїсії Миколаївни на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04 березня 2015 року,

встановила:

у лютому 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив виселити відповідачів з гуртожитку та стягнути з них заборгованість в сумі 55 545 грн. 15 коп. за комунальні послуги.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 04 березня 2015 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник позивача - Мельник Т.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у нього на балансі. Відповідачі були 21.08.2000 р. вселені до гуртожитку на підставі Договору №135 від 22.12.1997 р., Договору про підготовку спеціалістів від 11.09.1995 р., Договору №67 від 24.07.2006 р., які були укладені з Міністерством оборони України.

Строк проживання відповідачів в гуртожитку закінчився в грудні 2011 р., однак вони продовжують проживати в гуртожитку без правових підстав. В зв'язку з цим позивач просив виселити відповідачів з гуртожитку та стягнути з них заборгованість по оплаті за проживання в гуртожитку в сумі 42 215 грн. 15 коп., оскільки відповідачі не сплачували в повному обсязі за надані послуги. В ході розгляду справи позивач уточнив свої вимоги та просив стягнути заборгованість в сумі 55 545 грн. 15 коп.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2013 р., яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26.03.2014 р. позов було задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 серпня 2014 р. рішення Солом'янського районного суду та ухвалу Апеляційного суду м. Києва було скасовано в частині вирішення позову про стягнення заборгованості та направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, а в частині вирішення позову про виселення - залишено без змін.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 04 березня 2015 р. було відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не дотримано порядку зміни розміру оплати, визначеному умовами договорів, не проінформовано відповідачів про збільшення розміру оплати за проживання, що є безумовною підставою для відмови позивачу у задоволенні його вимог.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам. Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 11, 14, 15, 901, 903 ЦК України.

Доводи, викладені представником позивача в апеляційній скарзі, були предметом перевірки суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку.

Як видно з матеріалів справи, відповідачі протягом строку проживання здійснювали оплату за надані послуги із розрахунку 110 грн. за ліжко-місце, всього за 5 ліжко-місць та додатково оплачували за послуги з постачання електроенергії. Заборгованість, яку просить стягнути позивач, була нарахована ним в результаті збільшення оплати за проживання згідно з наказами ректора від 30.12.2009 р. №;871-32 та від 11.05.2011 р. №365-32 «Про оплату за користування гуртожитками Університету».

Однак позивачем не було дотримано порядку повідомлення відповідачів про збільшення розміру оплати, а також не доведено обставин, за яких було збільшено вартість послуг саме для категорії осіб, які не є студентами, аспірантами або докторантами.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника Київського національного університету ім.. Т.Г.Шевченка - Мельник ТаїсіїМиколаївни відхилити, а рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 760/3123/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7623/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Кицюк В.С.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.