Справа № 732/924/15-ц
Провадження № 2/732/252/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2015 року м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі :

головуючої судді Лиманської М.В.,

секретарів Дударенко М.С., Абасової М.С.,

з участю сторін, ??розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за порушення грошових зобовязань,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2та просив стягнути з відповідача за час прострочення виконання зобовязання інфляційні нарахування в сумі 34536,74 грн. та 3-відсоткову суму боргу в розмірі 4155, 49 грн., а всього на суму 38692,23 грн.

Позов мотивований тим, що на виконанні у відділі ДВС Городнянського управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргів, в тому числі з виконання виконавчого листа №2-1354, виданого 16.12.2003 року Новозаводським районним судом м.Чернігова про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 31444,9 грн., та виконавчого листа №2-326, виданого 07.10.2011 року Городнянським районним судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 14727,22 грн.

До цього часу грошові зобовязання ОСОБА_2 не виконані, що в силу ст.625 ЦК України є підставою для стягнення з відповідача інфляційних втрат і 3% річних за порушення грошових зобовязань.

В судовому засіданні позивач вимоги підтримав, з приводу заявленого позову пояснив, що рішення судів від 14.06.2002 року та від 10.08.2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на його користь на загальну суму 46172,12 гривень не виконуються тривалий час і до цього часу є невиконані внаслідок ухилення відповідача від їх виконання. Це призводить до знецінення грошових коштів, що підлягають примусовому стягненню, внаслідок інфляції. З посиланням на положення статті 625 ЦК України просив стягнути з відповідача інфляційні втрати від загальної суми грошового зобовязання за період з 14.06.2012 року по 15.06.2015 року в сумі 34536,74 грн. та 3% річних за цей період в сумі 4155,49 грн., а всього стягнути 38692,23 грн., а також відшкодувати судові витрати.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у звязку із закінченням строку предявлення до виконання виконавчого листа, виданого 16.02.2003 року Новозаводським районним судом м.Чернігова. Вважає, що виконавчі провадження по виконанню судових рішень, вказаних в позовній заяві, відкриті незаконно. Крім того, вважає, що належним відповідачем по справі має бути Відділ ДВС Городнянського РУЮ Чернігівської області, оскільки державні виконавці допускають бездіяльність та тривалий час не виконують рішення суду.

Вислухавши пояснення сторін та показання свідка, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 14 червня 2002 року з відповідача на користь позивача стягнуто 31444,90 грн. матеріальної шкоди (боргу) за договором позики. На виконання цього рішення було видано виконавчий лист № 2-1354 від 16.12.2003 року. Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2011 року з відповідача на користь позивача стягнуто 14727 грн. 22 коп. інфляційних втрат та 3% річних за період з 01.06.2008 по 31.05.2011 роки. На виконання цього рішення було видано виконавчий лист №2-326/11 від 07.10.2011 року.

Даних про виконання цих рішень судів матеріали справи не містять, факт невиконання цих рішень відповідач не заперечував під час судового розгляду.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи з положень частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У Постанові від 15.11.2010 року № 3-11гс10 Верховний Суд України зазначив, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Також у Постанові від 12.09.2011 року № 3-73гс11 Верховний Суд України вказав, що чинне законодавство не повязує припинення зобовязання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобовязань та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Твердження відповідача про те, що рішення суду про стягнення з нього коштів на користь позивача не виконані з вини працівників Відділу ДВС Городнянського РУЮ, які свідомо не виконують судові рішення, не заслуговують на увагу, оскільки не знайшли підтвердження під час розгляду справи та спростовуються матеріалами зведеного виконавчого провадження, а також показаннями в судовому засіданні свідка начальника ВДВС Городнянського РУЮ ОСОБА_3, який показав, що ОСОБА_2 тривалий час ухиляється від виконання судових рішень, перешкоджає проникненню в будинок та проведенню опису майна та безпідставно оскаржує дії державних виконавців.

Відповідно до матеріалів зведеного виконавчого провадження №Г-12-1/12 від 19.10.2009 року з виконання виконавчих листів №2-1354 від 16.12.2003 року та №2-326/11 від 07.10.2011 року грошові зобовязання перед позивачем на загальну суму 46172,12 грн. відповідачем не виконані (а.с.5).

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 15.06.2015 року відповідач має невиконані зобовязання перед позивачем на загальну суму 46172,12 грн. За період з червня 2012 по червень 2015 року загальний коефіцієнт інфляції становить 1,748. З урахуванням цього коефіцієнту інфляційні втрати склали 34536,74 грн. 3% річних від суми боргу становить 4155,49 грн.

Розрахунки індексу інфляції та відсотків відповідають матеріалам справи.

Таким чином позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати відшкодовуються пропорційно задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.625ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за порушення грошових зобовязань задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 34536,74 грн. інфляційних втрат, три відсотки річих в сумі 4155,49 грн за порушення грошових зобовязань, а всього стягнути 38692,23 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в повернення сплаченого судового збору 386,93 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Лиманська М.В.