18.06.2015 Справа № 363/337/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Войнаренко Л.Ф.

при секретарі Клименко В.В.

розглянувши в судовому засіданні м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину удаваним, визнання договору купівлі - продажу дійсним, визнання права спільної сумісної власності на майно,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2015 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину удаваним, визнання договору купівлі продажу дійсним, визнання права спільної сумісної власності на майно.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, в період шлюбу останній придбав в ОСОБА_3 легковий автомобіль «Мазда 323 Ф» державний номерний знак 286-65КТ. Вказаний правочин оформився шляхом видачі нотаріально посвідченої довіреності з правом управління та продажу. ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_3 5 800 дол. США за розпискою. Просила суд визнати видачу довіреності удаваним правочином, встановити, що між відповідачами було укладено договір купівлі-продажу з визнанням його дійсності та визнати за позивачем право спільної сумісної власності на автомобіль Мазда 323 Ф» державний номерний знак 286-65КТ.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному обсязі та просила про його задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, подав заперечення на позов та просив про відмову в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_2М - ОСОБА_4 проти позову заперечував в повному обсязі та просив суд відмовити в його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не прибув, про день час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та представника відповідачаОСОБА_2М, ознайомившись з наданими запереченнями, ввжає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

суд прийшов до такого висновку, виходячи з наступного.

7 грудня 1999 року між позивачем та відповідачмм ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану управлінням юстиції в Київський області, актовий запис №159.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 31 березня 2014 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.8).

25 вересня 2014 року рішенням Вишгородського районного суду Київської позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей та сімї Вишгородської РДА про поділ майна задоволено частково, та розділено майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: визнано за позивачкою право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,100 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована в м. Переяслав-Хмельницький, по вул. Козацька, 74 (а.с.10-11)

Відповідно до розписки від 18 жовтня 2013 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 5 800 дол. США за автомобіль «Мазда 323 Ф» державний номерний знак 286-65КТ.

З пояснень, наданих в судовому засіданні позивачем та представником ОСОБА_2, а також з довіренності випливає, що ОСОБА_3 надав право управління та продажу вказаного вище автомобіля нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_2 (а.с.41)

У відповідності до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 235 ЦК України встановлено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 надав доручення ОСОБА_2 на керування та розпорядження автомобілем «Мазда 323 Ф» державний номерний знак 286-65КТ, тобто на автомобіль, що був в експлуатації. Даний правочин не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до третіх осіб, а тому автомобіль, на який видано доручення одному з подружжя,не можна вважати спільною власністю подружжя.

Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до письмових заперечень ОСОБА_2 спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, залишається зареєстрованим за ОСОБА_3, заява від останнього про зняття з обліку автомобіля не подавалась , а його огляд органами ДАІ не здійснювався. Також посилається на те, що розписка від 18 жовтня 2013 року про отримання грошей, на яку вказує позивач, не може бути належним та допустимим доказом укладення між сторонами договору купівлі-продажу. Більш того, з пояснень представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 вбачається, що розписку надав батько відповідача ОСОБА_6, звернув увагу суду на те, що розписка ніким не підписана (а.с.6).

На підставі викладеного суд вважає, що довіреність не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль, тому видачу довіреності на транспортний засіб, що був в експлуатації, без укладення договору купівлі - продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону. За таких обставин автомобіль, на який видано довіреність одному з подружжя, не може вважатися спільною власністю подружжя.

Суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання правочину удаваним, дійсним договору купівлі - продажу спірного автомобіля та визнання його спільною сумісною власністю подружжя є необгрунтовані і такі, що задоволенню не підлягають.

Ухвалою від 24 квітня 2015 року заяву позивача про забезпечення позову судом було задоволено та накладено арешт на оспорюваних автомобіль.

На виконання ч. 6. ст. 154 ЦПК України, зокрема якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Статтею 214 ЦПК України встановлено, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Суд приходить висновку, що накладений арешт на автомобіль підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 11, 60, 61, 208, 209, 213, 224 ЦПК України суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Скасувати арешт на автомобіль НОМЕР_1, рік випуску 1998, шасі JMZBA66, тип ТЗ легковий, який належить ОСОБА_3 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу КІС №876902).

На рішення суду може бути протягом десяти днів подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області.

Суддя Л.Ф.Войнаренко