У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Рожина Ю.М.,

суддів - Максимчук З.М., Ковальчук Н.М.,

секретаря судового засідання Ковальчук Л.В.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 16 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Конікс» про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що з'явились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 16 квітня 2015 року у позові відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі представник позивача вважає, що рішення винесено з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням процесуального права, неповним з'ясуванням обставин справи, які стали підставою для відмови у задоволенні позову, недоведеністю відповідачем обставин на які він посилався, що мають значення для справи.

Звертає увагу, що при винесенні рішення суд обмежився лише констатацією недоведеності позивачем реальної упущеної вигоди, при цьому не встановив чи були порушені права позивача, не висвітлив позиції відповідача, не дослідив та не дав юридичну оцінку доказам, що подавались сторонами.

Зазначає про порушення строків розгляду справи встановлених ст.157 ЦК України.

За викладених обставин просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення позову повністю.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 08 травня 2014 року державним нотаріусом Першої Дубенської державної нотаріальної контори на підставі протоколу про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна від 25 січня 2013 року та акту про реалізацію предмета іпотеки від 8 лютого 2013 року було видано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, яке зареєстровано в реєстрі №255 та посвідчує право власності позивача ОСОБА_1 на приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться в АДРЕСА_1, яке раніше належало ТзОВ "Конікс".

24 жовтня 2014 року ОСОБА_1 за договором оренди передав ОСОБА_3, приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться в АДРЕСА_1, за умовами якого розмір місячної орендної плати складає 25000 грн. і оренда сплачується в готівковій формі не пізніше 28 числа кожного місяця.

З акту прийому-передачі від 28 жовтня 2014 року, укладеного позивачем з орендарем, вбачається, що фактично передача приміщення не здійснена за тих обставин, що його використовує ТзОВ "Конікс" для здійснення своєї підприємницької діяльності.

У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене та у відповідності до положень ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Відмовляючи ОСОБА_1 у позові суд першої інстанції обґрунтовано виходив з недоведеності позивачем заподіяння збитків відповідачем у вигляді упущеної вигоди.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода)

За приписами вказаної норми для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Колегія суддів виходить з того, що тягар доведення наявності і обґрунтування розміру неотриманої вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Таким чином, незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди теж повинні бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної можливості отримання потерпілою стороною відповідних доходів у разі, якби друга сторона виконала свої зобов'язання належним чином.

З матеріалів справи не вбачається належного обґрунтування упущеної вигоди, яку позивач не отримав від використання свого майна, а доводи позивача базуються лише на витратах про можливе отримання оплати оренди, що не спростовує висновків суду доводами апеляційної скарги.

В доводах апеляційної скарги представником позивача підтверджена та обставина, що приміщення, власником якого є позивач, фактично не перейшло у його користування та володіння і продовжує використовуватися відповідачем, що унеможливлює твердження про можливість отримати прибуток.

При цьому необхідно враховувати ту обставину, що відповідач не перебуває у договірних стосунках з позивачем, а доводами апеляційної скарги не доведено винність відповідача у позадоговірних відносинах, а тому на нього не покладається обов'язок відшкодовувати завдані збитки у розумінні ст.22 ЦК України.

Колегія суддів виходить з того, що за приписами ст.22 ЦК України покладання на особу обов'язку відшкодування збитку у вигляді упущеної вигоди можливе тільки за умови реальної можливості одержання доходу особою, яка вважає, що їй завдано шкоду.

З урахуванням викладеного доводи апеляційних скарг не спростовують висновок суду першої інстанції на підставі якого прийняте рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 16 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий Ю.М.Рожин

Судді З.М.Максимчук

Н.М.Ковальчук