Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22ц/778/4069/ 2015 р.
Головуючий у 1 інстанції:Парій О.В.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Кримської О.М.

суддів: Подліянової Г.С.

Дашковської А.В.

при секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання дій неправомірними, визнання недійсними окремих умов додаткових угод до кредитного договору ,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позову зазначив, що 26 серпня 2005 року він уклав кредитний договір № 014/17-22/1289-70 з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», який на час укладання договору іменувався Акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль». Згідно цього договору банк надав йому кредит у сумі 11 000 доларів США строком по 26.08.2025 року з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 10% річних. 16 січня 2010 року між ним та банком укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору № 014/17-22/1289-70 від 26.08.2005 року. Пунктом 1 якої зазначено про тимчасово на строк з 16 січня 2010 року по 15 січня 2011 року включно встановлено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 4% річних. Після 15 січня 2011 року проценти за кредитом розраховуються на підставі процентної ставки в розмірі 10% річних. При цьому така зміна процентної ставки за кредитом не потребувала укладання окремої додаткової угоди до Кредитного договору.

Довідкою від 18.10.13 року банк наддав інформацію про стан кредиту: - діюча відсоткова ставка - 16,85 % річних, ставка діє з 01.03.2011 року, нараховані відсотки у сумі 1019,46. доларів США, у тому числі прострочені відсотки - 913,95 доларів США, та нараховані штрафні санкції у розмірі 3108,78 доларів США. З листа ПАТ «Райффайзен банк Аваль» від 13.09.13 року дізнався, що процентна ставка підвищена банком відповідно до додаткової угоди № 1 до кредитного договору, за якою сторони домовились про підвищення відсоткової ставки за кредитним договором у випадку звільнення ОСОБА_4 з Банку, а відповідно до додатково угоди № 3 сторони домовилися, що процента ставка за кредитом підвищується до розміру 16, 85 відсотків річних, у випадку якщо з будь-яких причин на поточний ( картковий) рахунок ОСОБА_4, відкритий у Банку, припинилося зарахування заробітної плати від Банку.

З таким тлумаченням умов договору з боку банку позивач не згодний. Вважає несправедливими умови, викладені у п.1.1 додаткової угоди № 1 від 15 травня 2007 року та у п.3 додаткової угоди № 3 від 16 січня 2010 року. Умова, викладена у п.1.1 додаткової угоди № 1 від 15 травня 2007 року встановлює жорсткі обов'язки споживача, обмежує конституційне право на труд та така процентна ставка не обумовлена умовами надання кредиту, передбаченими у п.3.1. договору. Кредитний договір не містить такої умови надання кредиту як обов'язкове знаходження позичальника в трудових відносинах з кредитором. Вважає, що станом на 18.10.2013 року відповідач самостійно, в односторонньому порядку змінив умови кредитного договору шляхом збільшення процентної ставки за користування кредитом з 10 % річних до 16,86 % річних із застосуванням несправедливих умов договору, витлумаченими відповідачем на власний, вигідний йому розсуд, чим вніс істотний дисбаланс між договірними правами та обов'язками на шкоду споживача.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 вересня 2014 року позов задоволено частково. Пункт 1.1. додаткової угоди № 1 від 15 травня 2007 року, укладеної між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_4, до кредитного договору № 014/17-22/1289-70 від 26 серпня 2005 року, - визнано недійсним. Пункт 3 додаткової угоди № 3 від 16 січня 2010 року, укладеної між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_4, до кредитного договору № 014/17-22/1289-70 від 26 серпня 2005 року, визнано недійсним.

Дії ПАТ «Райффайзен банк Аваль» щодо нарахування ОСОБА_4, штрафних санкцій за період з 01 березня 2011 року по 14 жовтня 2013 року за несвоєчасну сплату процентів за кредитним договором № 014/17-22/1289-70 від 26 серпня 2005 року в розмірі 3108 доларів 78 центів США, що за курсом Національного банку України станом на 14 жовтня 2013 року становить 24848 гривень 48 копійок, - визнано неправомірними. В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове яким відмовити у задоволенні позову.

Сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, що підтверджується зворотними поштовими повідомленнями, що приєднані до справи ( а.с.180-181 ), до апеляційного суду не з"явилися, передбачене законом право на участь у судовому засіданні не використали. У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає її розглядові.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив із того, що умова, викладена у пункті 1.1. Додаткової угоди № 1 від 15 травня 2007 року до кредитного договору № 014/17-22/1289-70 від 26 серпня 2005 року , є несправедливою, оскільки встановлює жорсткі обов"язки позичальника, як споживача, обмежує його конституційне право на труд примушуючи його перебувати в трудових відносинах з Кредитором. Умови, викладені у пункті 3 Додаткової угоди № 3 від 16 січня 2010 року до вищезазначеного кредитного договору, є також несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності наслідком їх укладення є істотний дисбаланс договірних прав та обов"язків на шкоду позивача. Умова про підвищення процентної ставки до 12,95% в разі припинення зарахування заробітної плати від юридичної особи - роботодавця на рахунок позичальника , за своїм змістом є фінансовою санкцією до позичальника, порушують вимоги ст. ст. 11 та 18 Закону України « Про захист прав споживачів», а тому ці пункти додаткових угод підлягають визнанню недійсними, із застосуванням правових наслідків недійсності правочину.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судами установлено, що 26 серпня 2005 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», який на час укладення договору іменувався Акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль» було укладено кредитний договір № 014/17-22/1289-70 та додаткові угоди до нього, за яким банк надав позичальнику кредит в сумі 11000 доларів США під 10% річних , строком по 26 серпня 2025 року.. Пунктом 10.2 договору визначено, що зміни в договорі оформлюються додатковими угодами, які стають невід"ємною частиною договору.

15 травня 2007 року між Банком та Позичальником було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, за якою сторони домовились про підвищення відсоткової ставки за кредитом у випадку звільнення позивача ОСОБА_4 з Банку, так як останній перебував з Банком у трудових відносинах.

16 січня 2010 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 3, за якою сторони домовились, що процентна ставка за кредитним договором підвищується до розміру 16, 85 відсотків річних, у випадку якщо з будь-яких причин на поточний (картковий) рахунок ОСОБА_4, відкритий у Банку, припинилося зарахування заробітної плати від юридичної особи - роботодавця Позичальника.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно чч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачає різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними.

Так, за змістом ч. 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", тобто умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. В свою чергу статтею 653 ЦК України визначено, що у разі зміни договору зобов"язання сторін зберігаються і продовжують існувати, але у зміненому вигляді.

Як вбачається з матеріалів справи, при підписання додаткової угоди № 1 від 15.05.2007 року та додаткової угоди № 3 від 16.01.2010 року, укладеними між Банком та ОСОБА_4 до вищезазначеного кредитного договору від ОСОБА_4 не надходило ніяких заяв, отже, він погодився з їх умовами і вони є укладеними з моменту підписання сторонами та скріплення печаткою Банка, тому підвищення відсоткової ставки не є одностороннім порядком, а є таким, що передбачений умовами вищезазначених додаткових угод та узгоджений сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 перебував з відповідачем у трудових відносинах та звільнений за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України 07 липня 2010 року, що не заперечувалося сторонами.

Пільгова ставка у розмірі 10% річних була встановлена позивачу як працівнику Банку, а вразі звільнення з роботи позивач усвідомлював, що пільгова процентна ставка, буде збільшена до встановленого угодою розміру.

Твердження позивача про несправедливість умов додаткових угод і їх дискримінаційний характер є недоведеними, оскільки можливість змінити умови кредитного договору, який у зв"язку із роботою позивача в банку був укладений фактично за пільговими відсотками, передбачена у самому кредитному договорі - п. 10.2, який позивач не оспорює. При цьому підвищуючи процентну ставку за кредитом після звільнення позивача з роботи, банк фактично дорівняв позивача до звичайних позичальників, що не може вважатися дискримінацією, тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку задовольняючи вимоги позивача.

Отже, вимоги позивача про визнання незаконними дій і заборону нарахування відсотків у розмірі 16, 85% річних є безпідставними, не відповідають фактичним обставинам справи, за змістом кредитного договору передбачений порядок дій сторін у разі зміни його умов і щодо зміни розміру процентної ставки договору сторонами була погоджена і не викликала заперечень з боку ОСОБА_4, відображала його волевиявлення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Аргументи апеляційної скарги є виправданими.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 вересня 2014 року у цій справі в частині задоволенних позовних вимог скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення. В задоволенні позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання дій неправомірними, визнання недійсними окремих умов додаткової угоди до кредитного договору - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте воно може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: