Справа № 344/3640/14-ц
Провадження № 22-ц/779/974/2015
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Вакарук В.М., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря: Драганчук У.М.

сторін: позивача представника позивачки ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної Державної адміністрації, третя особа УДАІ УМВС в Івано-Франківській області про визнання права на забезпечення автомобілем, зобовязання відповідача передати автомобіль, зареєструвати автомобіль в ДАІ і видати свідоцтво на автомобіль, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 05 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

14.03.2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із даним позовом посилаючись на те, що рішенням комісії з питань гуманітарної допомоги при КМУ, згідно протоколу від 15.12.2005 року та згідно наказу Головного управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 28.12.2005 року, в якості гуманітарної допомоги ОСОБА_4 було забезпечено автомобілем марки VOLKSWAGEN PASSAT, 1999 року випуску, як інваліду третьої групи. 22.03.2013 року ОСОБА_4 помер. Позивачка являється дружиною померлого, тому вважає, що автомобіль повинен залишитися їй, як єдиному спадкоємцю на все майно померлого. Однак, на її адресу прийшов лист від Департаменту соціальної політики Івано-Франківської ОДА, в якому було

2

вказано, що оскільки медичні показники для забезпечення її автомобілем встановлені їй 25.11.2013 року, тобто, після шести місяців з дня смерті її чоловіка, тому вони відмовляють позивачці у проханні та просять повернути автомобіль департаменту в повному комплекті до 17.03.2014 року.

Вважає, що має право на перереєстрацію зазначеного автомобіля на себе, оскільки він перебував в експлуатації її чоловіка до 10 років і після смерті останнього залишився в її користування безоплатно, вона являється інвалідом ІІІ групи і має підстави для забезпечення її автомобілем.

Просила задовольнити позов та визнати за нею право на безкоштовне забезпечення конкретно визначеним автомобілем марки VOLKSWAGEN PASSAT, 1999 року випуску, в порядку протезування автотранспортом внаслідок інвалідності.

07.05.2014 року ОСОБА_2 подала уточнену позовну заяву, в якій просила визнати за нею право на безкоштовне забезпечення конкретно визначеним автомобілем марки VOLKSWAGEN PASSAT, 1999 року випуску, в порядку протезування автотранспортом внаслідок інвалідності, зобовязати Департамент соціальної політики Івано-Франківської ОДА передати їй даний автомобіль. Зобовязати Коломийське МРЕВ ДАІ зареєструвати на неї даний автомобіль та видати їй свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 лютого 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно зясовані судом обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що відповідно до п.41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року за № 999 автомобіль, яким інвалід користувався менше ніж 10 років, після смерті інваліда може залишитись у користуванні його сімї безоплатно, якщо в ній є інвалід, у випадках, зазначених в абзацах третьому-шостому пункту 16 цього Порядку.

За змістом п.16 забезпечення інвалідів автомобілями після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого більше 10 років, залишається безоплатно члену сімї, який на час смерті інваліда був зареєстрований за місцем реєстрації інваліда.

Зазначає, що вона мала підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда, оскільки це підтверджується відповідними записами в медичних документах. Вона була

3

визнана інвалідом ще до виходу на пенсію, але після отримання пенсії за віком, яка була більшою за розмір пенсії за інвалідністю, не проходила відповідного огляду МСЕК для підтвердження групи інвалідності.

Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, вислухавши доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що згідно заяви, посвідченої приватним нотаріусом 28.11.2005 року та договору купівлі-продажу від 16.11.2005 року, громадянин ОСОБА_5 Йерг передав в яксоті гуманітарної допомоги Головному управлінню праці та соціального захисту населення Івано-Франківської ОДА, автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT, 1999 року випуску, з метою подальшої передачі інваліду третьої групи ОСОБА_4. З витягу протоколу від 15.12.2005 року засідання комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України вбачається, що ОСОБА_4 в якості гуманітарної допомоги надано вищезазначений автомобіль.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 помер 22 березня 2013 року. Позивач є дружиною померлого та відповідно до закону єдиним спадкоємцем.

13.11.2013 року позивачці повторно встановлено ІІІ групу інвалідності загального захворювання без переогляду і згідно довідки МСЕК від 25.11.2013 року вона придатна до керування автомобілем на дві здорові руки з пошкодженням обох ніг. Тобто, показання для забезпечення позивачки автомобілем встановлені після спливу шести місяців з дати смерті ОСОБА_4, а саме з 22.03.2013 року.

Рішенням Снятинського районного суду від 24 жовтня 2013 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної Державної адміністрації про визнання права власності на автомобіль, отриманий в якості гуманітарної допомоги в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4. Підставою даного позову було прийняття спадщини чоловіка, який був забезпечений спірним автомобілем.

Ухвалою Апеляційного суду від 20.12.2013 року рішення Снятинського районного суду від 24.10.2013 року залишене без зміни.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа , щодо

4

якої встановлені ці обставини.

Питання про вилучення після смерті інваліда в його сім'ї автомобіля, отриманого інвалідом як гуманітарна допомога, повинно вирішуватись на підставі нормативно-правових актів, чинних на час смерті інваліда, якому надавався автомобіль як гуманітарна допомога. Таким нормативно-правовим актом є Порядок забезпечення інвалідів автомобілями, затверджений постановою КМ України 19.07.2006 року.

Абзацами першим та третім пункту 16 зазначеного Порядку встановлено, що після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається безоплатно члену сім'ї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем постійного проживання і реєстрації інваліда. Автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї лише у разі, якщо в ній є інвалід, який: 1) має підстави для забезпечення автомобілем згідно з пунктом 3 цього Порядку; 2) проживав і був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його проживання і реєстрації; 3) не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, змінивши підставу позову наявність у неї статусу інваліда ІІІ групи та медичних показань для забезпечення автомобілем. Однак, вказана підстава не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки показання для забезпечення позивачки автомобілем встановлені після спливу шести місяців з дати смерті ОСОБА_4, а саме з 22 березня 2013 року.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 05 лютого 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: П.І. Проскурніцький

Судді: В.М. Вакарук

ОСОБА_6