У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мартинюк В.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування дійсним,

в с т а н о в и в:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування.

ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання договору дарування дійсним.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 травня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано дійсним договір дарування грошових коштів у розмірі 180 000 доларів США, укладений 26 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2015 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 травня 2014 року в частині задоволення зустрічних позовних вимог скасовано, в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги щодо визнання дійсним договору дарування коштів в іноземній валюті, суд першої інстанції виходив із вимог чч. 1, 2 ст. 220 ЦК України та зазначив, що сторони договору дарування домовилися щодо усіх істотних умов договору, передали кошти за розпискою, але ОСОБА_3 ухиляється від нотаріального оформлення договору дарування.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині зустрічного позову та відмовляючи в його задоволенні, апеляційний суд дійшов висновку про те, що у зв'язку із недодержанням закону про нотаріальне посвідчення правочину, договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст. ст. 218, 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсним, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваного судового рішення убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування дійсним.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.І. Мартинюк