Провадження № 2/127/3955/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2015року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «ОСОБА_2 Б.С.», товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3В.» про розірвання договорів та стягнення коштів та моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до приватного підприємства «ОСОБА_2 Б.С.», товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3В.» про розірвання договорів та стягнення коштів та моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що 07.07.2014 року ТОВ «ОСОБА_3В.» в особі його довіреної особи ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір за №0179 про надання безвідсоткової готівкової позики за умовами програми «Доступний кредит» в сумі 30000 гривень. Укласти з ТзОВ «Проспера A.B.» такий Договір позивача спонукала стаття в газеті під заголовком «Як не потрапити на «кредитних аферистів». Слід зазначити, що безпосередньо перед укладенням згаданого договору представник приватного підприємства «ОСОБА_2 - Б.С.» та ТзОВ «Проспера A.B.» ОСОБА_4 за нібито надані нею послуги ( консультацію з приводу надання необхідного мені кредиту) оформила додатковий договір за цим же № 0179 від 07 липня 2014 року за умовами якого зобовязала позивача сплатити в користь ПП «ОСОБА_2 -Б.С.» 900гривень, які позивач в цей же день через банківську установу «ПриватБанк» сплатив по квитанції № 16243.166.1., та додатково 9 гривень за послуги банку. Відповідно до Додатку № 1 Договору № 179 позивач мав право отримати від ТзОВ «Проспера A.B.» безвідсотковий кредит готівкою в сумі 30000гривень, відповідно попередньо вносячи на рахунок Товариства щомісячно через банківську установу кошти в сумі 833,33 гривень. Представник Товариства при укладенні Договору № 179 запевнила позивача, що кредит в сумі 30 000гривень останній отримає впродовж двох-трьох днів для чого позивачу слід внести хоча б перший транш в сумі 833,33 грн. Відповідно до п. 2.2.3. Договору позивач маю право достроково сплачувати платежі до Фонду Позичальників на умовах, визначених у Додатку № 2 до даного Договору. Пунктом 3.3. Додатку № 2 до Договору № 0179 від 07.07.2014 року визначено, що Позичальник має право сплачувати платежі до Фонду Позичальників авансом у будь-якій день місяця у довільній кількості. Платежі, сплачені авансом, зараховуються у зворотному порядку з кінця кількості платежів. На виконання умов Договору позивач 15 серпня 2014 року через відділення Приватбанку перерахував на рахунок ТзОВ «Проспера A.B.» перший внесок в сумі 834 гривні. Після цього, 17 вересня 2014 року через відділення банку перерахував на рахунок ТзОВ «Проспера A.B.» частину внеску в сумі 550 гривень, а 19 вересня 2014 року перерахував на рахунок ТзОВ «Проспера A.B.» залишок внеску в сумі 285 гривні - всього 835 гривень. 14.10.2014 року через відділення банку перерахував на рахунок ТзОВ «Проспера A.B.» наступний внесок в сумі 834 гривні. 15.11.2014 року через відділення банку позивач перерахував на рахунок ТзОВ «Проспера A.B.» , черговий внесок в сумі 834 гривні. Очікуваного кредиту в сумі 30000гривень позивач не отримав, хоча станом на листопад 2014 року в користь ТзОВ «Проспера A.B.» позивачем вже сплачено внесків на загальну суму 3337 гривень. Крім цього, позивач сплатив 900 гривень за нібито надані відповідачем - в особі приватного підприємства «ОСОБА_2С.» консультації, які представник Товариства мав згадану консультацію щодо умов укладення Договору, видачі кредиту надати безкоштовно. 10 листопада 2014 року позивач через нотаріуса в адресу ПП «Інком-Б.С.» на імя представника відповідача ОСОБА_4 скерував лист - звернення в якому просив розглянути питання видачі йому обіцяного кредиту. Відповіді на лист-звернення не отримав. 20 листопада 2014 року позивач відповідно до ст. 654 ЦК України рекомендованим листом через пошту скерував заяву на імя директора ПП «Інком-Б.С.» ОСОБА_5 в якому просив відповідно до вимог статті 8, п.8.1. розірвати дію Договору № 0179 від 07.07.2014 року і повернути йому раніше перераховані гроші. 29 грудня 2014 року позивач на адресу відповідача поштою скеровано лист - претензію з вимогою у добровільному порядку повернути 3337 гривень, які він сплатив на користь відповідача. Відповіді на цей лист не отримав. У середині січня 2015 року від відповідача поступило письмове повідомлення із змісту якого видно, що відповідач не заперечує щодо суми коштів перерахованих ним в користь відповідача, але повідомляє, що внесені ним гроші відповідач зможе повернути лише протягом 30 банківських днів від дня закриття програми «доступний кредит», до якої нібито належить позивач. Коли саме буде закрита програма «доступний кредит» відповідач у своєму листі не зазначив. 20 січня 2015 року позивач, повторно, в адресу відповідача рекомендованим листом із зворотнім повідомленням та описом вкладення надіслав лист - претензію з додатком відповідних документів та вимогою повернути добровільно перераховані внески. Згаданий лист 28 січня 2015 року отримав представник відповідача ОСОБА_6. Будь-якої відповіді на згадану претензію не отримав. Такий стан речей спричинив позивачу глибокі душевні переживання, страждання, що негативно відображаються на його самопочутті та стані здоровя. Згадана обставина вплинула на його звичні життєві стосунки. Через ці обставини замість щоденної праці та відпочинку він змушений терпляче переносити всі негаразди, не спати в ночі, переживати, нервуватися, займатися не властивими для його життя питаннями. Моральні та фізичні страждання продовжуються і в даний час, бо в результаті відсутності майнового забезпечення позивач не в стані використовувати свої гроші для власних потреб та потреб сімї, та переживає нервовий стрес. Таким чином, відповідач в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Проспера A.B.» заподіяв позивачу моральну шкоду, яку останній оцінює в сумі 15 000грн. Просить визнати договір № 0179 від 07 липня 2014 року, укладений між приватним підприємством «ОСОБА_2 -Б.С.» та мною ОСОБА_1 про надання інформаційних, консультативних послуг та послуги з пошуку інформації в сумі 900 гривень розірваним та повернути сплачені ним в користь відповідача гроші в сумі 900 гривень. Визнати договір № 0179 від 07 липня 2014 року , укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОСПЕРА A.B.» та ОСОБА_1 про надання безвідсоткової готівкової позики за умовами програми «Доступний кредит» в сумі 30 000гривень розірваним. Стягнути з ТзОВ «Проспера A.B.» на користь позивача гроші в сумі 3 337 гривень та 15000 гривень моральної шкоди. Судові витрати покласти на відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОСПЕРА A.B.».

07.07.2015 року позивач уточним позовні вимоги та просив визнати договір № 0179 від 07 липня 2014 року, укладений між приватним підприємством «ОСОБА_2 -Б.С.» та мною ОСОБА_1 про надання інформаційних, консультативних послуг та послуги з пошуку інформації в сумі 900 гривень розірваним та повернути сплачені ним в користь відповідача гроші в сумі 900 гривень. Визнати договір № 0179 від 07 липня 2014 року , укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОСПЕРА A.B.» та ОСОБА_1 про надання безвідсоткової готівкової позики за умовами програми «Доступний кредит» в сумі 30 000гривень розірваним. Стягнути з ТзОВ «Проспера A.B.» на користь позивача гроші в сумі 3 337 гривень та 15000 гривень моральної шкоди. Крім того, стягнути з ТОВ «ОСОБА_3В.» на користь позивача судовий збір 243,60грн., витрати на проїзд в сумі 750 грн., за надання правової допомоги в вигляді складання позовної заяви 300грн., за ксерокопії документів 100грн., поштові витрати 100грн., за меморіальні ордери в Ощадбанку 50грн., харчування -300грн.

В судовому засіданні позивач підтримав позов за обставин викладених в ньому просив позов задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнав, заперечив щодо його задоволення.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 07.07.2014 року між ПП «ОСОБА_2 Б.С.» та ОСОБА_1 укладено договір №0179 про надання інформаційних, консультаційний послуг та послуг з пошуку інформації (а.с.10).

Згідно п. 2.1 вартість плати за надання послуг складає 900грн.

07.07.2014 року згідно рахунку фактури до договору №0179 від 07.07.2014 року ОСОБА_1 сплатив кошти в сумі 900грн. за послуги згідно вказаного договору (а.с.11).

Відповідно до п. 5.2 даний договір набуває юридичної сили з моменту підписання його сторонами та діє до підписання сторонами акту прийому передачі наданих послуг.

07.07.2014 року між ПП «ОСОБА_2 Б.С.» та ОСОБА_1 підписано акт прийому передачі наданих послуг, де зазначено, що виконавець виконав належним чином консультаційні та розяснювальні послуги. Стосовно ходу виконання, якості, а також результату виконаних послуг замовник зауважень та претензій до виконавця не має.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання договору №0179 від 07.07.2014 року укладеного між ПП «ОСОБА_2 Б.С.» та ОСОБА_1 про надання інформаційних, консультативних послуг та послуг з пошуку інформації розірваним та стягнення сплачених коштів в сумі 900грн., є безпідставними та такими що не підлягають задоволенню.

07.07.2014 року між ТОВ «ОСОБА_3В.» та ОСОБА_1 укладено договір №0179, згідно умов якого товариство за згодою позичальника зобовязується вчинити від його імені певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики, зазначеної у додатку №1 до даного договору, на підставі ст. ст. 1046, 1048 ЦК України та на умовах діяльності програми «Доступний Кредит» (а.с.12).

Згідно додатку №1 до договору №0179 від 07.07.2014 року сторони погодили розмір платежів в сумі 833,33грн. (а.с.12 зворот).

Відповідно до п. 5.2 додатку №2 до договору №0179 від 07.07.2014 року для отримання безвідсоткової позики позичальник зобовязується сплатити запропоновані платежі до Фонду позичальників (Пропозиції) в строк, не пізніше 5 банківських днів з моменту отримання рішення про надання безвідсоткової позики.

З наданих позивачем квитанцій вбачається, що ОСОБА_1 було сплачено на користь ТОВ «ОСОБА_3В.» кошти в сумі 3337грн. (а.с.16-18).

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач виконав умови додатку №2 до договору №0179 від 07.07.2014 року, однак безвідсоткової позики відповідач не надав, чим порушив права позивача, тому позовні вимоги в частині стягнення з ТОВ «ОСОБА_3В.» на користь позивача коштів в сумі 3337 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно п. 8.4 додатку №2 до договору №0179 від 07.07.2014 року якщо позичальник виявить бажання розірвати договір, він вважається розірваним з 1 числа місяця, наступним за тим, у якому позичальник письмово повідомив товариство про свій намір.

29.12.2014 року ОСОБА_1 направив на адресу ТОВ «ОСОБА_3В.» лист, згідно якого просив розглянути претензію і повернути сплачені ним кошти (а.с.22-23).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що договір №0179 від 07.07.2014 року вважається розірваним, оскільки позивач письмово повідомив відповідача про намір розірвати договір та про повернення сплачених коштів, тому позовні вимоги про визнання договору №0179 від 07.07.2014 року про надання безвідсоткової готівкової позики за умовами програми «Доступний кредит» розірваним не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та душевних страждань позивача, конкретну ситуацію, що склалась, а саме перенесений нервовий стрес, пов'язаний з неотриманням позики, з порушенням нормального ритму життя, перспективи реалізації особистих планів.

Таким чином, виходячи із предявлених доказів заподіяння моральної шкоди відповідачем та ступеню моральних переживань позивача, виходячи із вимог розумності та справедливості, суд вважає, що моральна шкода підлягає відшкодуванню в розмірі, що складає 3 000 грн.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу статей 58,59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК).

Позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на оформлення позовної заяви в розмірі 400грн., на харчування в розмірі 300грн. та витрати на ксерокопії в розмірі 100грн., задоволенню не підлягають, оскільки суду не надано належних доказів.

Крім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача поштові витрати - 100грн. та меморіальний ордер в Ощадбанку - 50грн., оскільки позивачем було добровільно сплачені дані витрати за надання послуг.

Згідно ст. 85 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати повязані з явкою до суду в розмірі 227,44грн., в решті позовні вимоги про відшкодування витрат повязаних з явкою до суду в розмірі 522,56грн. відмовити, оскільки суду не надано доказів.

Згідно ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60 грн.

На підставі викладено, згідно ст. ст. 22, 23, 651, 1167 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 85, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3В.» на користь ОСОБА_1 платежі в розмірі 3337гривень, 3000гривень у відшкодування моральної шкоди, 243,60гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 227,44гривень - витрати на проїзд.

В задоволенні решти позовних вимог до товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3В.» про розірвання договору та стягнення моральної шкоди в сумі 12 000грн. та інших витрат повязаних з розглядом справи відмовити.

В частині позовних вимог до приватного підприємства «ОСОБА_2 Б.С.» про розірвання договору та стягнення 900 грн. у відшкодування витрат за інформаційно консультативні послуги відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: