АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22ц/790/4811/15 Головуючий І-ої інстанції - Єлізаров І.Є.
Справа № 643/594/15 Доповідач - Пономаренко Ю.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого : Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : Черкасова В.В.,

Кокоші В.В.

за участю секретаря Каплоух Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 03 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в особі філіалу ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Широкова Вікторія Анатоліївна про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору №НАЕ2GА00000034 та Договору іпотеки недійсними на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 17.12.2007 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № №НАЕ2GА00000034 на суму 22000 доларів США та 4714 доларів США на оплату страхових платежів з кінцевим терміном повернення 16.12.2027 року. Відповідно до п. 7.1. кредитного договору кредит надавався банком на споживчі цілі, отже є договором споживчого кредиту. Забезпеченням повернення кредиту було укладено договір іпотеки однокімнатної квартири житловою площею 13,6 кв.м., що належить йому та його матері ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. 08.09.2014 року Апеляційний суд Харківської області встановив, що відсотки нараховуються на суму 22169,27 доларів США, а не 22000 доларів США як вказано у Кредитному договорі, тобто збільшуються відсотки, штрафні санкції. Під час укладення вказаних договорів було допущено порушення низки законодавчих актів, внаслідок чого, вважає, що договори кредиту та іпотеки повинні бути розірвані.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не з'ясовано фактичні обставини справи. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду інстанції та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, є необґрунтованими та недоведеними, останнім не надано доказів у відповідності до вимог ст.60 ЦПК України, що під час укладення вказаних договорів було допущено порушення низки законодавчих актів, внаслідок чого, договори кредиту та іпотеки повинні бути розірвані.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судовим розглядом встановлено, що 17.12.2007 року між ОСОБА_3 та Приватбанком укладено кредитний договір № НАЕ2СА00000034, згідно якого ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 22000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16.12.2027 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 17.12.2007 року між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № НАЕ2СА00000034, предметом якого є нерухоме майно, а саме - однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві власності.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04 липня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» - задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НАЕ2СА00000034 від 17.12.2007 року в розмірі 49835,06 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.07.2012 року складає 398182,11 грн. звернуто стягнення на квартиру загальною площею 25,90 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки банком з укладанням від імені відповідачів договору купівлі - продажу будь - яким способом з іншою особою - покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності на підпорядкування з можливістю здійснення банком всіх передбачених нормативно - правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4 та інших осіб, які зареєстровані і проживають в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Харківській області; стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь банку судовий збір в розмірі 3433,6грн.; в зустрічних позовах ОСОБА_3 та ОСОБА_4- відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 08.09.2014року, рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 липня 2014 року - змінено, скасовано його в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором №НАЕ2СА00000034 від 17.12.2007 року, в частині виселення ОСОБА_3 та інших осіб, які зареєстровані і проживають в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, в частині зняття з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Харківській області ОСОБА_3, ОСОБА_4 та інших осіб та в частині стягнення судового збору. Вирішено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №HAE2GA00000034 від 17.12.2007 року в розмірі 39223,36 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 313394,65грн., звернути стягнення на квартиру загальною площею 25,90 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_3, ОСОБА_4 договору купівлі - продажу будь - яким способом з іншою особою - покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності на підпорядкування з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно - правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселено ОСОБА_4, яка зареєстрована і проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» по 1609,50 грн. з кожного судового збору. В іншій частині рішення суду - залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2014року. касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відхилено. Рішення Московського районного суду м.Харква від 04.07.2014року у не скасованій частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 08.09.2014року залишено без змін.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 посилався на те, що кредитний договір та договір іпотеки було укладено з порушенням порядку, передбаченого Законом України «Про захист прав споживачів» та банк нараховував чергові платежі, відсотки та штрафні санкції не з моменту сплати чергового страхового платежу, а з моменту підписання кредитного договору, тобто своїми діями збільшував черговий платіж, відсотки, загальну вартість кредиту, зазначає, що правочини, вчинені внаслідок використання нечесної підприємницької діяльності.

Між тим, виходячи з положень постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, суд 1 інстанції вірно зазначив про відсутність порушень з боку ПАТ КБ «Приватбанк» положень Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ.

Так, згідно ст.627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі.

В той же час, згідно ст.1056 ЦК України позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом.

Дослідивши письмові докази у справі, суд 1 інстанції дійшов ґрунтовного висновку про те, що сторони, зокрема, позивач, підписавши спірний договір, встановили факт досягнення згоди між собою щодо всіх істотних умов кредитного договору.

Відповідно вимог ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду 1 інстанції, що аналіз умов договору кредиту від 17.12.2007 року дає підстави суду вважати, що останній не є несправедливим та незаконним по відношенню до позичальників, і тому правильні висновки суду, що вказані твердження не можуть прийняті ним до уваги, і розцінює їх як спробу позивача уникнути від виконання взятих на себе відповідно до умов зазначених вище угод зобов'язань, а також відповідальності за їх невиконання.

Відповідно до вимог ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3,5-6 ст.203 ЦК України.

Згідно даних норм ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити нормам Цивільного кодексу, актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З договору кредиту НАЕ26А00000034 від 17.12.2007 року та договору іпотеки від 17.12.2007 року укладеного між сторонами, вбачається, що позивальник зобов'язався перед кредитором відповідати за виконання нею умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договорами кредиту. Відповідач ознайомлена з умовами Договору кредиту, ніяких заперечень, а також непорозумінь його положень не мала.

Судом достовірно встановлено, що зобов'язання за кредитними договорами сторонами не змінювалися.Із вимогою про розірвання кредитного договору та іпотечного договору чи їх зміну позивач не звертався до банку.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду 1 інстанції, що укладаючи спірні кредитні договори в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладання договору не мали будь яких законних підстав уважати, що зміна встановленого курсу не настане.

Виходячи з змісту ст.ст. 1046,1047 ЦК України, відповідальність за валютні ризики лежить на позичальнику, а відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання , як це передбачено ст.617 ЦК України.

Статтею 629 ЦК передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Отже позивач зобов'язаний виконувати кредитний договір відповідно до його умов та законодавства.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду 1 інстанції, що незгода позивача щодо розміру цієї заборгованості та порядку її нарахування не є правовою підставою для визнання недійсними договорів за ст.215 ЦК України.

Позивачем не доведено істотного порушення банком умов кредитного договору, або будь- яких інших підстав, встановлених договором або законом для визнання договорів недійсними. ОСОБА_3 відповідно до ст.60 ЦПК України не доведено наявність всіх умов необхідних для визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів.

Тому є правильним висновок суду 1 інстанції про відсутність підстав для визнання договору кредиту від 17.12.2007 року та договору іпотеки недійсними з вищевказаних підстав, оскільки вказані вимоги не є доведеними з точки зору вимог ст. 60 ЦПК України, а також не є такими, що ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, судова колегія підстав для скасування рішення не вбачає.

Доводи наведені в апеляційній скарзі не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.і ст.307, ст.308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -