Провадження № 4-c/760/149/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2015 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,

за участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,

за участю представника заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Махової Д. А. від 12.06.2015,

в с т а н о в и в:

15.07.2015 ОСОБА_2 звернулась до Солом'янського районного суду м. Києва із скаргою на постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Махової Д. А. від 12.06.2015 про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 76/4242/14-ц від 26.03.2015 про стягнення з ПАТ «Брокбізнесбанк» грошових коштів у сумі 350 529 дол. США та 3 654 грн. судового збору.

У зазначеній скарзі заявник просив:

-Поновити пропущений строк звернення до суду із зазначеною скаргою;

-Визнати протиправною постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження № 47803681 від 12.06.2015;

-Зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у м. Києві відкрити виконавче провадження про примусове стягнення з ПАТ «Брокбізнесбанк» на користь ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 350 529 дол. США та 3 654 грн. судового збору на підставі виконавчого листа № 760/4242/14-ц від 26.03.2015.

-Зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у м. Києві здійснити виконання рішення суду шляхом спостереження за законністю в інтересах стягувача при здійсненні ліквідаційних процедур, відчуженні майна та інших активів банку, розрахунків з кредиторами та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк».

Обґрунтовуючи вимоги своєї скарги заявник зазначив, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавчий лист у справі № 760/4242/14-ц від 26.03.2015, виданий Солом'янським районним судом м. Києва, про стягнення з ПАТ «Брокбізнесбанк» грошових коштів у сумі 350 529 дол. США та 3 654 грн. судового збору.

12.06.2015 старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві Махова Д. А. винесла постанову про відмову у відкриті виконавчого провадження на підставі п. 6-1 статті 26 Закону «Про виконавче провадження» у зв'язку з офіційним оприлюдненням повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Так, постановою Правління Національного Банку України від 28.02.2014 № 107 ПАТ «Брокбізнесбанк» віднесений до категорії неплатоспроможних з 03.03.2014 та введено тимчасову адміністрацію.

Однак, суд своїм судовим рішенням визнав правомірним примусове стягнення грошових коштів з боржника, який перебуває в процесі ліквідації за рішенням НБУ.

Проте, заявнику відмовлено у відкритті виконавчого провадження, не дивлячись на те, що ухвалено судове рішення, відповідно до якого стягнення має бути запроваджено, незважаючи на розпочату процедуру ліквідації, а також існує практика Європейського суду з прав людини, щодо обов'язковості виконання рішення суду.

У судовому засіданні представник заявника просив залишити без розгляду вимоги в частині зобов'язання Головного територіального управління юстиції у м. Києві здійснити виконання рішення суду шляхом спостереження за законністю в інтересах стягувача при здійсненні ліквідаційних процедур, відчуженні майна та інших активів банку, розрахунків з кредиторами та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк». В іншій частині скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 41). Причини своєї неявки суду не повідомив. Суд, враховуючи скорочений строк розгляду скарг, поданих в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, визнав можливим розглянути справу за відсутності представника заінтересованої особи.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що скаргу належить задовольнити повністю з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 385 ЦПК скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Суд встановив, що оскаржена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження була прийнята 12.06.2015. ОСОБА_2 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом про визнання цієї постанови протиправною та її скасування.

Зазначений адміністративний позов був надісланий поштою 22.06.2015, про що свідчить відбиток поштового штампу на описі вкладення (а.с. 34). Отже, заявник, у встановлений статтею 384 ЦПК строк, оскаржив цю постанову, однак помилково звернувся до суду адміністративної юрисдикції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.06.2015 ОСОБА_2 було відмовлено у відкритті провадження у справі і роз'яснено, що ці вимоги належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Заявник зазначає, що вищевказану ухвалу суду він отримав 13.07.2015. а звернувся до суду з цією скаргою 15.07.2015.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає причини пропущення строку поважними та дійшов висновку про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК «суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі».

Враховуючи принцип диспозитивності, суд вважає за можливе прийняти заяву представника заявника, який наділений відповідними повноваженнями згідно нотаріально посвідченою довіреністю від 12.03.2014 (а.с. 33), та залишити без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 207 ЦПК вимоги скарги в частині зобов'язання Головного територіального управління юстиції у м. Києві здійснити виконання рішення суду шляхом спостереження за законністю в інтересах стягувача при здійсненні ліквідаційних процедур, відчуженні майна та інших активів банку, розрахунків з кредиторами та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк».

Суд встановив, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25.06.2014 у справі № 760/4242/14, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.01.2015, стягнуто з ПАТ «Брокбізнесбанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 350 059 дол. США та судовий збір у розмірі 3 654 грн. (а.с. 14-20).

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що за період з дня звернення позивача з вимогою про видачу грошових коштів з депозитних рахунків до дня запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Брокбізнесбанк» у відповідача було достатньо часу для здійснення повної видачі грошових коштів позивачу.

Отже, суд задовольнив позов про стягнення грошових коштів, не дивлячись на те, що постановою Правління Національного Банку України від 28.02.2014 № 107 ПАТ «Брокбізнесбанк» був віднесений до категорії неплатоспроможних з 03.03.2014 та введено тимчасову адміністрацію.

Старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Махова Д. А. 12.06.2015 прийняла постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 760/42421/14-ц, виданого Солом'янським районним судом м. Києва 26.03.2015 (а.с. 7).

Зазначена постанова прийнята на підставі пункту 6-1 частини першої статті 26 Закону «Про виконавче провадження», відповідно до якого державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Таким чином, на сьогоднішній день заявник має рішення суду, яке набрало законної сили, однак позбавлений можливості звернути його до примусового виконання.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» було ратифіковано Конвенцію та протоколи до неї.

Пунктом 1 зазначеного Закону передбачено, що «Україна повністю визнає на своїй території дію статті 25 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикції Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції».

Статтею 9 Конституції України передбачено, що «чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України».

У розвиток змісту статті 9 Конституції України у статті 19 Закону «Про міжнародні договори України» зазначено таке: «Чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору».

Статтею 17 (Застосування судами Конвенції та практики Суду) Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що «Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права».

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне при розгляді цієї справи застосувати практику Європейського суду з прав людини.

Так, у пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» зазначено, що «право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін».

У Рішенні від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» Суд вказав, що «не бачить підстав не погоджуватися з Урядом у тому, що причина затримок у виконанні остаточних рішень національних судів - в існуванні низки різних дисфункцій у правовій системі України. Заходи держави-відповідача мають передусім спрямовуватися на усунення такої дисфункції та запровадження у разі потреби ефективних засобів юридичного захисту стосовно відповідних порушень, вони також можуть включати кроки з врегулювання окремо взятих спорів - наприклад досягнення дружніх урегулювань із заявниками або одностороннє висунення пропозицій з вирішення спору відповідно до вимог Конвенції».

Враховуючи те, що відмова у відкритті виконавчого провадження, порушує конституційні та міжнародні гарантії обов'язкового виконання рішення суду, вимоги скарги щодо визнання оскарженої постанови неправомірною, а також зобов'язання вчинити дії щодо відкриття такого провадження, є обґрунтованими.

Відповідно до частини другої статті 387 ЦПК «у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи».

Таким чином, суд дійшов висновку про визнання неправомірною постанови від 12.06.2015 про відмову у відкритті виконавчого провадження та зобов'язання Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 760/4242/14-ц, виданого Солом'янським районним судом м. Києва 26.03.2015.

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення скарги.

Крім того, суд звертає увагу, що про виконання ухвали відповідний орган державної виконавчої служби повідомляє суд і заявника не пізніше ніж у місячний строк з дня одержання ухвали суду (стаття 389 ЦПК).

Керуючись статтями Конституцією України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Практикою Європейського суду з прав людини, Законом «Про міжнародні договори України», Законом «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Законом «Про виконавче провадження», пунктом 5 частини першої статті 207 ЦПК, статтями 383-389 ЦПК, суд

у х в а л и в:

Визнати причини пропущення строку для подання скарги поважними і поновити ОСОБА_2 строк для подання скарги.

Скаргу ОСОБА_2 в частині вимог про зобов'язання Головного територіального управління юстиції у м. Києві здійснити виконання рішення суду шляхом спостереження за законністю в інтересах стягувача при здійсненні ліквідаційних процедур, відчуженні майна та інших активів банку, розрахунків з кредиторами та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» - залишити без розгляду.

Скаргу ОСОБА_2 на постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Махової Д. А. від 12 червня 2015 року - задовольнити.

Визнати неправомірною постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Махової Д.А. про відмову у відкритті виконавчого провадження від 12 червня 2015 року.

Зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 760/4242/14-ц, виданого Солом'янським районним судом м. Києва 26 березня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л. В. Шевченко