УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., Мартинюка В.І., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: управління Державної міграційної служби в Чернівецькій області, Служба у справах дітей Сторожинецької районної державної адміністрації Чернівецької області, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 27 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: управління Державної міграційної служби в Чернівецькій області, Служба у справах дітей Сторожинецької районної державної адміністрації Чернівецької області, про звернення стягнення та виселення.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 9 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 75 тис. дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,5% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 8 квітня 2033 року з цільовим призначенням для придбання житлового будинку та земельної ділянки. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 9 квітня 2008 року було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_4 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 105,10 кв.м., житловою площею 45,80 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 з надвірними будівлями, які належать останньому на праві власності. Оскільки ОСОБА_4 не виконує взятих на себе зобов'язань по поверненню кредитних коштів, у результаті чого в останнього станом на 2 грудня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 3 192 498 грн 03 коп., банк просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки та примусове виселення з житлового будинку ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 27 травня 2015 року, позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за кредитним договором від 9 квітня 2008 року у розмірі 818 769 грн 06 коп. звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4 на праві приватної власності за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії проведення виконавчих дій. Виселено мешканців: ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 з житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1. Виконання даного рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відстрочити на час дії Закону України від 3 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вирішено питання про судовий збір.

У касаційній скарзі публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» просить скасувати судові рішення в частині часткового задоволення рішення суду, а саме: відстрочення виконання вказаного рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про повне задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з п. 1 Закону України від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України).

Відтак установлений Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 Закону протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню.

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд України в постанові № 6-46цс15 від 15 квітня 2015 року.

Таким чином, місцевий суд, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно зазначив у резолютивній частині рішення застереження, що рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Ураховуючи наведене та те, що касаційна скарга не містять посилання на незаконність ухвалених у справі судових рішень в частині обґрунтованості позову банку щодо розміру заборгованості та необхідності її стягнення з відповідачів у спосіб, передбачений позивачем, доводи касаційної скарги щодо незаконності ухвалених у справі судових рішень визнати обґрунтованими не можна.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 27 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:М.Є. Червинська
В.І. Мартинюк
Т.О. Писана