У Х В А Л А

12 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Охрімчук Л.І.,
Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення апеляційного суду м. Киїєва від 13 листопада 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезазначеним позовом.

Зазначала, що 11 травня 2005 року між нею та ОСОБА_7 був укладений договір довічного утримання, за умовами якого ОСОБА_7 передає їй у власність належну йому квартиру АДРЕСА_1, а вона зобов'язується його довічно утримувати. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер і його дочка ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору довічного утримання. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2005 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24 березня 2008 року позов ОСОБА_6 задоволено. Ухвалою Верховного Суду України від 21 березня 2012 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2005 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 березня 2008 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_6 залишено без розгляду з підстав, передбачених ч. 3 ст. 207 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1981/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>. Під час судового розгляду ОСОБА_6 продала спірну квартиру.

Посилаючись на викладене, просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину на вищевказану квартиру, видане на ім'я ОСОБА_6, витребувати у ОСОБА_5 вказану квартиру та передати їй у власність.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 листопада 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено: визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_6; витребувано у ОСОБА_5 із користування вищевказану квартиру та передано її у власність ОСОБА_4

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року рішення районного суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про витребування у ОСОБА_5 спірної квартири та передачу квартири у власність ОСОБА_4 скасовано й в цій частині ухвалено нове рішення у справі про відмову в задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 лютого 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення апеляційного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судового рішення ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухвалених у справі рішень суду апеляційної та касаційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог про витребування квартири та передання її у власність ОСОБА_4 та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстави, передбаченої пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статті 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на постанову Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 лютого 2013 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів першого та четвертого частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в частині витребування спірної квартири у ОСОБА_5 апеляційний суд виходив з того, що на момент ухвалення рішення остання вже не є набувачем квартири. Судом встановлено, що 18 травня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 був укладений договір купівлі-продажу, а 30 липня 2014 року ОСОБА_9 продав спірну квартиру ОСОБА_10, яка і є її останнім набувачем. Будь-яких вимог до останньої позивачка не пред'являла.

Разом з тим, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 лютого 2013 року, на яку посилається заявниця як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, судом касаційної інстанції ухвалено рішення на підставі статті 388 ЦК України та витребувано майно у його останнього набувача, який є володільцем майна на час розгляду справи та саме до нього і пред'явлено позов.

Аналогічна правова позиція висловлена і в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді: Н.П. Лященко
Л.І. Охрімчук
В.М. Сімоненко