Справа №484/1196/15-ц 23.06.2015 23.06.2015 23.06.2015
Провадження №22ц/784/1450/15 Головуюча в першій інстанції Максютенко О.А.
Доповідач в апеляційній інстанції Довжук Т.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Довжук Т.С.,

суддів: Коломієць В.В., Шолох З.Л.,

при секретарі судового засідання Горенко Ю.В.,

без участі сторін,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 квітня 2015 року за заявою

ОСОБА_3

заінтересовані особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Первомайська міська рада Миколаївської області (далі - міськрада)

про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИЛА:

30 березня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про встановлення юридичного факту, що її бабуся - ОСОБА_6, яка померла, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 є однією особою.

Заявниця зазначала, що 16 грудня 2002 року помер її батько - ОСОБА_8 Спадщину після смерті ОСОБА_8 прийняла мати померлого (її бабуся) ОСОБА_6, оскільки на час смерті проживала разом зі спадкодавцем. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 Після смерті бабусі та батька відкрилася спадщина у вигляді будинку АДРЕСА_1 Спадкоємцями після смерті ОСОБА_6, крім неї є: ОСОБА_4 (її мати) та ОСОБА_9 (її племінник). В березні 2015 року вона звернулася до приватного нотаріуса Первомайського нотаріального округу щодо отримання свідоцтва про право власності на спадщину. Проте, згідно відповіді нотаріуса від 23 березня 2015 року, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутні відомості щодо зміни прізвища бабусі з «ОСОБА_6» на «ОСОБА_6». Свідоцтво про укладення шлюбу ОСОБА_6 втрачено та відсутні відомості щодо дати його складання.

Посилаючись на вказане заявниця просила заяву задовольнити.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 квітня 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її заяви в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Положеннями ст. 256 ЦПК України визначено перелік фактів, що можуть встановлюватися у порядку окремого провадження. Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб у судовому порядку можливо лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 234 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред'явлення він звертався до відповідних органів за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.

Наведений перелік не є вичерпним. Тому не виключається можливості встановлення іншого факту, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо встановлення цього факту не пов'язано з наступним вирішенням спору про право.

Як вбачається з матеріалів справи, заявниця просить про встановлення юридичного факту тотожності ОСОБА_6 особі ОСОБА_6.

Проте, згідно пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року зі змінами від 25 травня 1998 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об'єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК України, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи.

Тобто, юридичний факт про встановлення тотожності особи за законом не підлягає судовому розгляду.

Відповідно до п. 3 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження на підставі ч. 2 ст. 122 ЦПК України, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що факт тотожності особи у судовому порядку не встановлюється, тобто встановив, що дана заява непідвідомча суду, але не звернув увагу на вказані вище вимоги чинного законодавства та відмовив в задоволенні заяви по суті.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, визначених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки заява про встановлення юридичного факту тотожності особи не підлягає судовому розгляду.

Керуючись ст. ст. 205, 307, 310, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 квітня 2015 року скасувати.

Провадження у справі за заявою ОСОБА_3, заінтересовані особи: ОСОБА_4, ОСОБА_9, Первомайська міська рада Миколаївської області, про встановлення факту, що має юридичне значення закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча

Судді