Справа №333/9401/14-ц
Провадження №2/333/381/15
рішення

Іменем України

04 червня 2015 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Тучкова С.С.,

при секретарі Шелесько Ю.О.,

за участю позивачів ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу №333/9401/14-ц за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та вселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю посилаючись на те, що їм на праві власності належить частина домоволодіння АДРЕСА_1. Іншими співвласниками є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 31 жовтня 2013 року позивачам було виділено в натурі належні їм частки. Після передачі позивачам за вказаним рішенням суду певних приміщень відповідач ОСОБА_5 відмовляється добровільно звільнити в житловому будинку літ.А приміщення 1-3, площею 11,9 кв.м, приміщення 1-4, площею 18,2 кв.м, та надвірні споруди - сараї літ.О та літ.Н. Такими діями відповідача порушуються права позивачів на користування зазначеними приміщеннями і тому вони просять суд усунути перешкоди у користуванні їх власністю шляхом виселення відповідача із зазначених приміщень літ.А та вселення позивачів у ці приміщення, а також зобов'язання ОСОБА_5 звільнити сараї літ.О та літ.Н.

У судовому засіданні позивачі та їх представник позов підтримали та просили суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та в обґрунтування власної позиції пояснив, що до виконання рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 31 жовтня 2013 року, зокрема, в частині закладення дверних отворів, відсутні підстави для розгляду даного позову. Окрім цього, зауважив, що позивачі обрали неправильний спосіб захисту, який по суті повинен зводитися до примушення до виконання зазначеного рішення суду.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином. Відповідно до вимог ст.169 Цивільного процесуального кодексу України неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача.

Заслухавши позивачів та їх представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

На підставі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 31 жовтня 2013 року по справі №2-3491/11, судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 належить на праві власності домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.3-5, 65).

Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 31 жовтня 2013 року по справі №2-3491/11 були встановлені та виділені частки із спільного майна. За цим рішенням суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були виділені в натурі належні їм частки, зокрема, в житловому будинку літ.А приміщення 1-3, площею 11,9 кв.м, приміщення 1-4, площею 18,2 кв.м, по надвірним спорудам - сараї літ. О та літ. Н (а.с.3-5).

При вирішенні позовних вимог в частині вселення позивачів та звільнення відповідачем надвірних споруд, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.ст.16, 386 Цивільного кодексу України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

За правилами ст.150 Житлового кодексу України власник має право використовувати житловий будинок (частину будинку) для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Аналогічні вимоги містить ст.383 Цивільного кодексу України.

Отже, за змістом зазначених норм права власник майна, яке знаходиться у спільній власності із виділенням часток у натурі, має право на вільне користування виділеним в натурі майном та на усунення перешкод у такому користуванні у будь-який час.

Факт чинення перешкод відповідачем у користуванні позивачами в літ.А приміщенням 1-3, площею 11,9 кв.м, і приміщенням 1-4, площею 18,2 кв.м, та надвірними спорудами - сараями літ.О та літ.Н, визнається сторонами, отже не підлягає доказуванню в силу ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України.

Окрім цього, сам факт заперечень відповідача проти вселення позивачів та неможливість останніх самостійно без звернення до відповідача реалізувати свої права при відсутності вільного доступу до належного їм майна є підставою вважати, що відповідач чинить перешкоди у користуванні належною позивачам власністю.

Оскільки право власності є абсолютним правом, що включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник на підставі ст.391 Цивільного кодексу України, ст.150 Житлового кодексу України може захистити своє порушене право шляхом вселення, що відповідає ст.16 Цивільного кодексу України і є способом, що відповідає встановленому порушенню.

Враховуючи те, що позивачам виділені в натурі в житловому будинку літ.А приміщення 1-3, площею 11,9 кв.м, і приміщення 1-4, площею 18,2 кв.м, та надвірні споруди - сараї літ.О та літ.Н в належній їм на праві власності частині домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів щодо вселення в зазначені приміщення та зобов'язання відповідача звільнити визначені надвірні споруди є законними та обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню.

При вирішенні позовних вимог в частині виселення відповідача, суд виходить з наступного.

Згідно ч.5 ст.9 ЖК України Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК України особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення.

За такого суд вважає, що займання відповідачем без відповідних правових підстав в літ.А приміщень 1-3 та 1-4, порушує права позивачів на користування цими приміщеннями. У зв'язку з викладеним, вимоги позивачів про виселення відповідача з цих приміщень підлягають задоволенню.

Заперечення представника відповідача щодо неправильності обрання позивачами способу захисту, що виключає можливість задоволення позову, суд вважає не обґрунтованими в силу можливості власника майна відповідно до ст.ст.16 та 386 ЦК України самостійно обирати спосіб захисту порушеного права. Факт можливого невиконання рішення суду по іншій пов'язаній цивільній справі суд не приймає до уваги з огляду на відмінність предмету спорів.

Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд вважає за можливе задовольнити позов повністю.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 59, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 16, 383, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст.9, 116, 150 Житлового кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та вселення - задовольнити повністю.

Усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_5 з приміщень житлового будинку АДРЕСА_1, а саме: літ. «А», приміщення 1-3, площею 11,9 кв.м, приміщення 1-4, площею 18,2 кв.м.

Усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення ОСОБА_1, ОСОБА_2 в приміщення житлового будинку АДРЕСА_1, а саме: літ. «А», приміщення 1-3, площею 11,9 кв.м, приміщення 1-4, площею 18,2 кв.м.

Зобов'язати ОСОБА_5 звільнити сараї літ.О та літ.Н, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м.Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя С.С. Тучков