Справа № 372/6275/15 Головуючий у І інстанції Потабенко Л. В.
Провадження № 22-ц/780/3921/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 29 07.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

07 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Обухів та Обухівському районі Київської області, Державного казначейства України про відшкодування компенсації та моральної шкоди, завданих неправомірними діями,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про відшкодування компенсації та моральної шкоди, завданих неправомірними діями. Заявлені позовні вимоги мотивувала тим, що 24 жовтня 2013 року звернулася до територіального Управління пенсійного фонду України для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, однак листом від 14 листопада 2013 року відповідач відмовив їй у призначенні пенсії, посилаючись на те, що довідка ВАТ «Стиролбіотех» від 20 серпня 2012 року № 167 оформлена не належним чином. Не погоджуючись із зазначеним рішенням, вона звернулася з відповідною скаргою до Управління Пенсійного фонду України в м. Обухові та Обухівському районі Київської області з приводу неправомірності дій посадових осіб пенсійного фонду, на що отримала відповідь на свою скаргу у формі витягу із протоколу від 17 січня 2014 року № 4, яким їй в черговій раз було відмовлено у призначенні пенсії. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 року встановлено факт неправомірності дій відповідача та зобов'язано вчинити певні дії, а ухвалою від 10 липня 2014 року роз'яснено зазначення дати, з якої необхідно здійснити призначення їй пенсії на пільгових умовах. Таким чином, впродовж року, а саме з 24 жовтня 2013 року до 10 липня 2014 року пенсійний фонд цинічно ігнорував її законні права та інтереси, а несвоєчасна виплата пенсії за вказаний період, а також виплата пенсії за рішенням суду, яка відбулась лише в вересні 2014 року за період жовтень 2013 року - серпень 2014 року, призвела до втрати купівельної спроможності затриманих коштів. Згідно ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати» позивач має право на компенсацію втрати частини пенсії в загальній сумі 224,40 грн., а також на відшкодування моральної шкоди в розмірі 438480 грн. Збільшивши позовні вимоги в березні 2015 року, позивач просила стягнути з відповідача на її користь 224,40 грн. суми компенсації за несвоєчасну виплату пенсії за період із жовтня 2013 року по серпень 2014 року та моральну шкоду в розмірі 438480 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 27 квітня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 квітня 2015 року та постановити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що вчасність виконання відповідачем постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 року не дає підстав для висновку про припинення обов'язку у відповідача компенсувати індексацію (втрату частини доходів) за період з жовтня 2013 року по серпень 2014 року та сплатити моральну шкоду за затягування процесу отримання пенсійного забезпечення з досягненням пенсійного віку. Матеріали справи не містять доказів, які б спростували відсутність деліктів - правопорушень зі сторони відповідача, за які відповідно і настає цивільна відповідальність - сплата компенсації за спричинення моральної шкоди, при визначенні якої вона користувалася методикою встановлення заподіяної моральної шкоди та методу оцінки розміру компенсації спричинених страждань, розробником якої є ОСОБА_3; дана методика є єдиною законодавчо закріпленою і включена до Реєстру методик проведення судових експертиз.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про відшкодування компенсації та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що Управління пенсійного фонду України в м. Обухові та Обухівському районі Київської області виконав постанову суду від 22 травня 2014 року вчасно після її роз'яснення апеляційним судом, доказів про порушення відповідачем строків здійснення перерахунків пенсії та виплати доходів позивачем суду не надано, та відповідно підстав для виплати компенсації не наведено. Також позивачем не доведено, в чому полягає моральна шкода, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що листом Управління пенсійного фонду України в м. Обухові та Обухівському районі Київської області від 14 листопада 2013 року № 4826/03 направлено на адресу ОСОБА_2 рішення від 06 листопада 2013 року про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Дана відмова, підписана начальником управління, мотивована неналежним оформленням довідки № 167 від 20 серпня 2012 року, виданої ВАТ «Стиролбіотех» 20 серпня 2012 року про роботу за вказаний у ній період часу.

Протоколом № 4 засідання Комісії з питань розгляду скарг громадян на рішення органів Фонду області від 17 січня 2014 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_2 на рішення Управління пенсійного фонду України в м. Обухові та Обухівському районі Київської області від 06 листопада 2013 року про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в м. Обухові та Обухівському районі Київської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії. Визнано відмову Управління пенсійного фонду України в м. Обухові та Обухівському районі Київської області в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «б» ч. 2 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» незаконною. Зобов'язано Управління пенсійного фонду України в м. Обухові та Обухівському районі Київської області включити ОСОБА_2 період роботи з 17 вересня 1984 року по 08 квітня 1986 року апаратником цеха приготування середовищ та упарювання культурної рідини, а з 09 квітня 1986 року по 17 жовтня 1997 року лаборантом хімічного аналізу цеха приготування поживних середовищ та упарювання культурної рідини у ВАТ «Трипільській біохімічний завод» до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, відповідно до п. «б» ч. 2 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зобов'язано Управління пенсійного фонду України в м. Обухові та Обухівському районі Київської області призначити ОСОБА_2 пенсію на пільгових умовах відповідно до п. «б» ч. 2 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2014 року за заявою ОСОБА_2 та Управління пенсійного фонду України в м. Обухові та Обухівському районі Київської області про роз'яснення постанови роз'яснено заявникам постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 року, зазначивши, що датою, з якої необхідно здійснити призначення пенсії ОСОБА_2 відповідно до п. «б» ч. 2 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є 24 жовтня 2013 року, тобто день подання ОСОБА_2 заяви до Управління пенсійного фонду України в м. Обухові та Обухівському районі Київської області про призначення пенсії на пільгових умовах.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо відмови судом першої інстанції позивачу у компенсації за несвоєчасну виплату пенсії, колегія суддів враховує наступне.

Так, відповідно до ст. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Згідно зі ст. 3 цього Закону України сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції в період невиплати доходу.

Отже, законодавством передбачена компенсація лише у випадку невиплати саме нарахованої пенсії, а не пенсії, яка ще не була призначена.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що оскільки позивачем не надано доказів порушення відповідачем строків здійснення перерахунків пенсії та виплати доходів після роз'яснення судом рішення, яким зобов'язано відповідача призначити ОСОБА_2 пенсію на пільгових умовах, підстав для виплати компенсації втрати частини грошових доходів суд не вбачає.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо висновків суду про відмову у відшкодуванні на користь позивача моральної шкоди, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 з наступними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону «Про інформацію», ст. 44 Закону «Про авторське право і суміжні права»); при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до п. 5 даної постанови, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягає наявність такої шкоди, протиправність діяння того, хто її спричинив, причинність зв'язку між шкодою та протиправними діями винного.

Оскільки позивачем в судовому засіданні не доведено факту заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру та причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та можливими негативними наслідками, у позовних вимогах про стягнення із відповідача на її користь моральної шкоди судом першої інстанції також обґрунтовано відмовлено.

Доводи апеляційної скарги, що ст. 23 ЦК України встановлює обов'язок суду визначити розмір грошового зобов'язання за завдану шкоду, а також посилання на власний розрахунок моральної шкоди із використанням законодавчо закріпленої методики висновків суду в цій частині не спростовують, оскільки передумовою встановлення розміру моральної шкоди є встановлення обставин, із яких виникає право для виплати моральної шкоди, зокрема наявність такої шкоди, чого позивачем доведено не було.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.