Справа № 339/63/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1490/2015
Головуючий у 1 інстанції Поляниця М.М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Ясеновенко Л.В., Проскурніцького П.І.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю представника апелянта,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: відділ державної виконавчої служби Болехівського міського управління юстиції в Івано-Франківській області, третя особа, на стороні позивача, що не заявляє самостійні вимоги ОСОБА_5 про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту та за позовом третьої особи ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: відділ державної виконавчої служби Болехівського міського управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 на рішення Болехівського міського суду від 18 травня 2015 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Болехівського міського суду від 18 травня 2015 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: відділ державної виконавчої служби Болехівського міського управління юстиції в Івано-Франківській області, третя особа, на стороні позивача, що заявила самостійні вимоги ОСОБА_5 "Про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту".

Задоволено позов третьої особи ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: відділ державної виконавчої служби Болехівського міського управління юстиції в Івано-Франківській області "Про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту"

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 право спільної сумісної власності на наступне майно: телевізор марки "LG" чорного кольору бувший у використанні вартістю 400 грн., DVD плеєр марки "LG" сірого кольору бувший у використанні вартістю 300 грн., водяний насос модель IY 1000/3 бувший у використанні вартістю 3000 грн., бойлер марки "Atlantic" білого кольору, бувший у використання, вартістю 4100 грн., телевізор марки "Samsung" чорного кольору, бувший у використанні, вартістю 800 грн., монітор марки "Neovo" чорного кольору, бувший у використанні, вартістю 300 грн., принтер марки "Canon", чорного кольору, бувший у використанні, вартістю 2600 грн., системний блок марки "Рelux" сірого кольору, бувший у використанні, вартістю 3900 грн. всього на загальну суму 16000 грн. та звільнити вказане майно з під арешту.

Апелянт на дане рішенням суду подав апеляційну скаргу, в якій зазначає що задовольняючи позовні вимоги позивачів, суд виходив із належності спірного майна позивачам, оскільки надані документи підтверджують придбання саме позивачкою чи членами її родини майна, на яке було накладено арешт на виконання боргових зобов'язань відповідача ОСОБА_3

Однак такі висновки не відповідають встановленим обставинам справи, здобутим доказам і вимогам закону.

Статтею 55 ЗУ "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

04 лютого 2015 року державний виконавець ВДВС Болехівського МУЮ в Івано-Франківській області провів опис майна, що знаходиться за адресою: с. Тисів, Болехівської міської ради, що належить ОСОБА_3, про що склав відповідний акт.

Акт опису майна підписано понятими, боржником ОСОБА_3 без зауважень або заяв осіб, що були присутніми під час опису майна.

Пред'являючи позов про визнання права власності на майно і виключення майна з акту опису й арешту, позивачка посилалася на те, що державний виконавець наклав арешт на майно, яке належить їй та її чоловікові, ОСОБА_5, на праві власності, а не боржнику у виконавчому провадженні. Як доказ своїх вимог позивачка надала суду копії гарантійних талонів та видаткових накладних на деяке майно. Між тим зазначені докази не можна вважати належними у розумінні ст.ст. 57, 58 ЦПК У країни,оскільки вони не містять у собі достатньої інформації щодо майна, включеного до акту опису і не ідентифікують його з цим майном. Технічні паспорти на майно суду не надані.

У позовній заяві позивачка зазначила,що спірне майно придбавались крім неї також її чоловіком, проте доказів того, що саме за її кошти придбано майно суду не надано.

Позивачка не довела ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, а саме те, що нею було придбано і їй належить саме те майно, яке описано і арештовано державним виконавцем за актом опису та арешту майна.

Суд не надав належної оцінки доказам у справі, пославшись лише на те, що позивачкою та третьою особою надані копії гарантійних талонів та товарних чеків на арештоване майно.

За таких обставин вважаю, що підстави для задоволення позовних вимог були відсутні, а тому рішення є незаконним та підлягає до скасування.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст.. 60 цього Закону, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно із роз'ясненнями п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.08.1976 року № 6 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" при розгляді позовів про виключення майна з опису суди зобов'язані всебічно і повно з'ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, додержуючись при цьому неухильно як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і правил про належність і допустимість доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_5 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 лютого 1992 року (а.с. 37).

У шлюбі у них 05 грудня 1992 року народився син ОСОБА_3 - відповідач по справі (боржник), який у 2008 році закінчив Тисівську ЗОШ I-III ступенів ( а.с.39) та з 01.09.2010 року по 01.07.2014 року навчався в Прикарпатському національному університеті ім. В.Стефаника ( а.с.40)

З матеріалів справи вбачається, що з грудня 2014 р. на виконанні у відділі ДВС Болехівського міського суду перебуває виконавчий лист у справі №339/774/13-ц та № 2/339/17/14 від 23 травня 2014 р. виданий Болехівським міським судом про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4: 55204 грн. завданої майнової шкоди, 2000 грн. завданих моральних збитків, 1200 грн. витрат на проведення експертизи, 781 грн. судових витрат. Згідно відмітки у виконавчому документі місцем проживання боржника ОСОБА_6 зазначено с.Тисів Болехівської міської ради, де також проживають його батьки, позивачі по справі (а.с.23).

Державним виконавцем на виконання вищезазначеного виконавчого листа 04 лютого 2015 року було здійснено виїзд за адресою проживання боржника ОСОБА_3, описано та накладено арешт на наступне майно: телевізор марки "LG" чорного кольору бувший у використанні вартістю 400 грн., DVD плеєр марки "LG" сірого кольору бувший у використанні вартістю 300 грн., водяний насос модель IY 1000/3 бувший у використанні вартістю 3000 грн., бойлер марки "Atlantic" білого кольору, бувший у використання, вартістю 4100 грн., телевізор марки "Samsung" чорного кольору, бувший у використанні, вартістю 800 грн., монітор марки "Neovo" чорного кольору, бувший у використанні, вартістю 300 грн., принтер марки "Canon", чорного кольору, бувший у використанні, вартістю 2600 грн., системний блок марки "Рelux" сірого кольору, бувший у використанні, вартістю 3900 грн. всього на загальну суму 16000. З даного акту вбачається, що державним виконавцем при його складанні дотримані усі вимоги закону про опис майна.(а.с.7-8)

Згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Судом також встановлено, що за час перебування у шлюбі позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5, ними було придбано майно, а саме: 28 листопада 2003 року телевізор марки "LG" чорного кольору серійний номер 308UF 00046 , що підтверджується гарантійним талоном на ім'я ОСОБА_5; 13 грудня 2008 року телевізор марки "Samsung", згідно з гарантійним талоном та товарним чеком (а.с.10,11,42,61) монітор марки "Neovo" чорного кольору - гарантійним талоном з датою гарантії до 14 грудня 2010 р. (а.с.12), DVD плеєр марки "LG"- гарантійним талоном з датою покупки 05 грудня 2006 року та зазначенням прізвища покупця ОСОБА_5, бойлер марки "Atlantic" - гарантійним талоном та видатковою накладною (а.с.14,43), принтер марки "Canon" - копією розхідної накладної від 11 листопада 2008 р. ФОП ОСОБА_7 (а.с.41), водяний насос модель IY 1000/3 та бойлер "ATLANTIK" - видатковими накладними №ПП-001009 від 2 липня 2010 р. та №ПП-006875 від 12 грудня 2012 року ( а.с.43)

У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Факт придбання зазначеного майна сторонами не оспорюється.

Відповідно до роз'яснень п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ЦПК, ГПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту.

На звернення позивачки ОСОБА_2 до відділу ДВС Болехівського міського управління юстиції, останній відмовлено у знятті арешту на майно.

З огляду на вищенаведені докази, суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що описане та арештоване державним виконавцем 04 лютого 2015 року майно не належить боржнику ОСОБА_3, оскільки він його не придбавав і не міг придбати, так як оскільки на час його придбання батьками він був неповнолітнім, навчався у школі, а згодом в університеті і не мав самостійних доходів. Тому дане майно є спільною сумісною власністю подружжя позивачів, належить їм на праві власності і його з цих підстав слід звільнити з-під арешту.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення судом першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307,308,313,315,317 ЦПК України колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Болехівського міського суду від 18 травня 2015 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_8

ОСОБА_9