Справа № 159/3791/15-ц
Провадження № 2/159/1047/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 10 серпня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді: Лесика В.О.

при секретарі: Біруку А.П.

за участю позивачки: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумі власності та визначення частки,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності та визначення частки на гараж № 1-А, розташований за адресою: м. Ковель, вул. Грибоєдова, квартал № 7.

Позовні вимоги мотивовано тим, що у шлюбі з відповідачем вона перебувала з 2005 року та рішенням Ковельського міськрайонного суду від 06.06.2010 року його було розірвано. В період шлюбу, за спільні кошти ними було побудовано вказаний гараж, на який усі дозвільні документи видавались на імя відповідача.

В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, подавши письмові заперечення, в яких, серед іншого, зазначив, що вказаний гараж він побудував до реєстрації шлюбу за свої кошти за допомогою батьків, друзів та сусідів по гаражу. Також просить застосувати строк позовної давності

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.10.2005 року та рішенням Ковельського міськрайонного суду від 21.10.2010 року шлюб між сторонами розірвано.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01.06.2011 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно залишено без розгляду, що відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11 і є початком позовної давності для вимог ОСОБА_1 про визнання права власності та визначення частки.

Статтею 72 Сімейного Кодексу України визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Вбачається, що 01.06.2011 року розпочався строк позовної давності для заявлення позивачкою позову про відновлення її порушеного права, а позовну заяву про визнання права власності та визначення частки, що на її думку є об'єктом права спільного майна подружжя, яка є предметом розгляду, вона подала 15.07.2015 року, тобто через чотири роки після початку строку позовної давності.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Доводи позивачки про поважність причин пропущення строку для подачі вказаної позовної заяви, з тих підстав, що позивачка не могла звернутись до суду за станом здоровя та у звязку з доглядом за матірю, смертю сина, не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки такі доводи позивачки не мають правового значення та не підтверджені належними доказами.

Крім того, відповідно до ч. 2 статті 331 Цивільного кодексу України визначено підстави набуття права власності на новостворене майно. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»від 01.07.2004 року № 1952-ІУ визначає правові та організаційні засади проведення державної реєстрації речових прав та інших прав на нерухоме майно.

Документом, який підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно згідно вимог частини 1 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Відповідно до п.6 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом МЮ України № 7/5 від 07.02.2012 року фізичним та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об`єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети за наявності акта комісії про прийняття об`єкта і введення його в експлуатацію, оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна проводиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування.

Отже, до прийняття об`єкта новоствореного майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об`єкт не виникає. До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно, право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва, ч. 3 ст. 331 ЦК України.

Як вбачається з інформаційної довідки № 41743851 від 05.08.2015 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна - право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження щодо обєкта нерухомого майна, розташованого за адресою: Волинська область, м. Ковель, вул. Грибоєдова, 1А, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні.

З довідки КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» № 2211 від 03.08.2015 року вбачається, що станом на 31.12.2012 року право власності на нерухоме майно за адресою: Волинська область, м. Ковель, вул. Грибоєдова, квартал № 7, гараж № 1А в Бюро не зареєстровано.

Відповідач, відповідно до постанови № 165 про адміністративну відповідальність від 10.05.2011 року, був притягнутий до відповідальності згідно ч. 3 ст. 96 КУпАП та оштрафований на суму 170 грн.

Враховуючи те, що строк позовної давності закінчився, право власності на спірний гараж не зареєстровано, бездіяльність відповідача щодо умисних дій пов`язаних з уникненням реєструвати право власності позивачкою не оскаржувалась, суд вважає, що позовні вимоги позивачки задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. 72 ЦК України, ст.ст. 182, 267, 331 ЦК України, п. 15 ППВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» суд,

В И Р І Ш И В:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на гараж № 1-А, розташований за адресою: вул. Грибоєдова, квартал № 7 у м. Ковелі та визначення належної ОСОБА_1 ? ідеальної частки у праві спільної сумісної власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при його проголошені - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий:ОСОБА_3