Справа № 603/321/15-ц
Провадження №2/603/112/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"23" червня 2015 р. Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Гудкової Ю. Г.

при секретарі Швець Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Монастириська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, надання дозволу на виготовлення документів для тимчасового виїзду за кордон без згоди батька,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з 2003 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, який на даний час розірвано. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем і перебуває на її вихованні та забезпеченні. Із часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні сина не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на його утримання не надає. З метою оздоровлення сина, оскільки у нього після перелому лівої ноги відбуваються постійні набряки та болі, позивач має намір поїхати у ОСОБА_4 (м.Вроцлав) для обстеження та медичного лікування. На даний час ОСОБА_1 має фінансову можливість забезпечити витрати, повязані з поїздкою сина у її супроводі, проте, батько дитини ОСОБА_2 не надає дозвіл на тимчасовий виїзд сина за кордон, у звязку з чим, просить суд надати дозвіл ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який не досяг 16-ти річного віку на тимчасовий виїзд за кордон у м.Вроцлав, (ОСОБА_4), без згоди його батька ОСОБА_2, 19.03.1982р.н., в супроводі своєї матері ОСОБА_1, 21.10.1987р.н., в період з 01.07.2015 року до 01.09.2015 року.

До початку судового розгляду справи по суті позивач ОСОБА_1 уточнила свої позовні вимоги і просить суд надати їй дозвіл на виготовлення на імя ОСОБА_5 проїзного документа дитини без згоди його батька ОСОБА_2

У судове засідання не з»явилась, звернувшись в суд із заявою про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, доказів про причини неявки та заперечень проти позову суду не подав, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі доказів, що є в матеріалах справи та постановлення заочного рішення, оскільки щодо заочного розгляду справи не заперечила позивач.

Оцінивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 06.09.2006 року розірвано рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області.

За час шлюбу в подружжя народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ксерокопія свідоцтва про народження серії 1-ИД №149208 від 26.08.2004 року, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, про що зроблено актовий запис за №2).

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої 23.06.2015 року лікуючим лікарем Монастириського РТМО, ОСОБА_5, 16.08.2004р.н., 02.10.2014 року отримав побутову травму перелом кістки лівої гомілки без зміщення, після якої хворіє на функціональну кардіопатію.

У судовому засіданні встановлено, що позивач не має можливості одержати від ОСОБА_2 нотаріально посвідченого дозволу (згоди) на оформлення проїзного документа на право виїзду їхнього сина за кордон, оскільки відповідач безпідставно не відповідає на її звернення, не виходить на будь-який звязок із нею. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає.

Згідно із вимогами ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Положення ст.6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Вимоги ст.10 Конвенції про права дитини передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну.

Відповідно до вимог ст.3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Особисте немайнове право право на свободу пересування фізичної особи, закріплене у ст.313 ЦК України. Згідно ч.3 ст.313 ЦПК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно з вимогами ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України'' від 21.01.1994 року, з наступними змінами та доповненнями, документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

Відповідно до вимог ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Проїзний документ дитини видається органом внутрішніх справ за місцем проживання. Положеннями п.4 (2) Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 ''Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України'', з наступними змінами та доповненнями, чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16- річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Положенням п.п. 1, 3, 20 (2), Постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 року №152 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення» передбачено, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон (далі - паспорт для виїзду за кордон) є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на імя якої він оформлений, за кордоном і дає такій особі право на виїзд з України і вїзд в Україну.

Паспорт для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли шістнадцятирічного віку, - на 10 років.

Оформлення, видача та обмін паспорта для виїзду за кордон здійснюється особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі - на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа), усиновлювачів, опікунів, піклувальників або інших представників. У разі оформлення паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі України заява від другого з батьків не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства.

Враховуючи вищенаведені вимоги законодавства та встановлені обставини справи, приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів малолітньої дитини, у тому числі, право на оздоровлення, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити, надити дозвіл на виїзд неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у м.Вроцлав Республіки Польща без згоди та супроводу його батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в період з 01.07.2015 року до 01.09.2015 року, надати позивачу дозвіл на виготовлення на імя ОСОБА_5 необхідних документів для тимчасового виїзду за кордон без згоди його батька ОСОБА_2

При цьому, суд приймає до уваги той факт, що позивач має можливість забезпечити сину рівень життя, достатній для його фізичного, інтелектуального, морального розвитку, а неможливість отримати згоду відповідача на тимчасовий разовий виїзд дитини за кордон з метою медичного обстеження та лікування, у звязку із тим, що останній не навідується до сина, не приймає участі у вихованні, місце перебування його невідоме, тобто між сторонами існують ускладнення у спілкуванні, шкодить інтересам дитини.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215, 292, 294 ЦПК України, ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1989 року, ст.6 Закону України „Про охорону дитинства", ст.ст. 7, 150, 155 Сімейного Кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, надання дозволу на виготовлення документів для тимчасового виїзду за кордон без згоди батька задовольнити.

Надати дозвіл ОСОБА_1, 21.10.1987р.н., яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на виготовлення документів для тимчасового виїзду за кордон ОСОБА_5 без згоди батька ОСОБА_2, надати дозвіл ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який не досяг 16-ти річного віку на тимчасовий виїзд за кордон у м.Вроцлав Республіки Польща, з метою медичного обстеження та лікування без згоди його батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, в супроводі своєї матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 у період з 01.07.2015 року до 01.09.2015 року.

Покласти на матір ОСОБА_1 обовязок забезпечити перебування малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, за кордоном, нести відповідальність за життя та здоровя сина та його повернення на територію України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_6