Справа №522/6075/15-ц
Провадження №2/522/5558/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2015 року Приморський районний суд міста Одеси в складі
Головуючого судді Шликова С.П.,
за участю секретаря Крилової К.О..,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Одеська товарна біржа про визнання договору купівлі продажу нерухомого майна дійсним,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа: Одеська товарна біржа про визнання договору купівлі продажу нерухомого майна дійсним, мотивуючи свої вимоги наступним:
27.02.1998 року між ним та відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 було укладено договір купівлі продажу нерухомого майна, за яким відповідачі продали, а позивач придбав однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 32.7 кв.м, яка складається в цілому з приміщень: однієї кімнати житловою площею 25.1 кв.м, кухні житловою площею 6,5 кв.м, вбиральні площею 0,8 кв.м та вбудованої шафи 0,3 кв.м.
В подальшому, як зазначено у позові, право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано за позивачем у Одеському МБТІ та РОН у реєстраційній книзі № 190 пр, стор. 89, р. №1767 05 березня 1998 року. однак у нотаріальній конторі договір купівлі продажу не реєструвався, що на теперішній час, як вказує позивач, позбавляє його можливості здійснювати право власності своїм майном, а саме розпоряджатися нерухомістю на власний розсуд.
До судового засідання позивач не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав до суду письмову заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечував. (а.с. 53)
Відповідачі у судове засідання не зявилися, були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, від них не надійшло повідомлення про причини неявки, клопотань про відкладення справи від них до суду не надходило, тому враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення.
Представник третьої особи до судового засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю на адресу суду не надходило.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.
Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 2 тієї ж статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Частинами 3 та 4 ст. 2 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.
У відповідності до ч. 3 ст. 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Враховуючи той факт, що позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що правовідносини між нею та відповідачем виникли з 27.02.1998 року, тому суд приходить до висновку, що застосуванню підлягають й норми матеріального права, які були чинними на той час.
Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР від 18 липня 1963р. , який діяв на час виникнення спірних правовідносин 11 травня 1998 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 УЦК УРСР).
Відповідно до п. 5 вказаного договору купівлі продажу нерухомого майна квартира продана за 31 126,00 (тридцять одну тисячу сто двадцять шість) гривень, які отримані продавцем до підписання вказаного договору та належать новому власнику: ОСОБА_1.
Пунктом 9 договору купівлі продажу нерухомого майна передбачено, що на виконання ст.. 227 ЦК України цей договір підлягає реєстрації у МБТІ м. Одеси на імя ОСОБА_1
Крім того, у відповідності до умов цього ж договору купівлі продажу, вказаний договір не підлягає нотаріальному посвідченню. (а.с. 4-5)
Як вбачається з наданою суду копії технічного паспорту від 17.03.2014 року на квартиру №7а у будинку №10 по пров. Маяковського у м. Одесі вказана квартира належить ОСОБА_1 (а.с. 8--9)
Крім того, у судовому засіданні було встановлено, що згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо реєстрації права власності за третіми особами, заборони відчуження або арешту на квартиру №7а у будинку №10 по пров. Маяковського м. Одесі у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні. (а.с. 21)
Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР від 18 липня 1963р. нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 ЦК УРСР.
Відповідно до частини 2 ст. 48 ЦК УРСР від 18 липня 1963р. по недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.
У відповідності з ч. 2 ст.47 ЦК УРСР від 18 липня 1963р., який діяв на час укладення угоди купівлі-продажу спірного житлового будинку, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 25.05.98 року № 15), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.
Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 105, 114 ЦК).
Крім того, у відповідності до ст. 224 ЦК УРСР від 18 липня 1963р. за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Також, у судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 вважав, що укладений договір є законним, оскільки згідно ст. 15 Закону України від 10.12.1991 року № 1956-XII «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, нотаріальному посвідченню не підлягають.
Судом встановлено, що будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні, договір не був посвідчений нотаріально в зв'язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963р.
Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, який діє з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення ЦК України застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
За таких обставин, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі, з визнанням зазначеного біржового договору купівлі продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 дійсним, оскільки з приведених вище доказів вбачається, що між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений вищевказаний договір купівлі - продажу, при цьому покупець ОСОБА_1 в повному обсязі виконав умови угоди, нотаріальне посвідчення договору в даний час неможливо в зв'язку з тим, що відповідачі ухиляються від його нотаріального посвідчення.
Вирішуючи відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, питання щодо розподілу судових витрат, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для їх розподілу, оскільки такі вимоги позивачем не заявлялися.
На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 5, Прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України, ст..ст. 47,48, 224, 227 ЦК УРСР, ст.. 15 Закону України від 10.12.1991 року «Про товарну біржу», ст.ст. 2, 10, 11, 60, 61, 88, 212, 213, 214, 215,224-226,294 ЦПК України суд, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя