Справа № 368/1002/15-ц
Провадження № 2/368/374/15
Рішення

іменем України

"09" липня 2015 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Гребеневич А.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

та представників відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: орган опіки та піклування Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області, служба у справах дітей та молоді Кагарлицької РДА Київської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, -

встановив:

позивач та його представник просять суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди у спілкуванні батька ОСОБА_4 з сином ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та його вихованні, визначити такі способи його участі у спілкуванні та вихованні дитини: побачення кожного тижня протягом суботи та неділі без присутності відповідача, систематичні побачення у будні за домовленістю з відповідачем, спільний відпочинок на канікулах та у святкові дні за домовленістю з відповідачем, посилаючись на те, що він - ОСОБА_4 разом з відповідачем ОСОБА_5 фактично проживали однією сімєю з 2006 р. по листопад 2013 р. Від фактичного шлюбу у них є малолітній син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Він записаний батьком дитини за спільною заявою з відповідачем.

Спільне життя з відповідачкою не склалося і вони розійшлися. Син залишився проживати з матірю. Після цього відповідач почала чинити йому перешкоди у побаченні з сином, що проявлялось в наступному: відповідач не відповідає на його телефонні дзвінки, повідомлення в соціальних мережах, не дає йому бачитися з сином та брати участь у його вихованні, і всіляко перешкоджає йому спілкуватися з дитиною. У діалозі в соціальній мережі «Однокласники» вона прямо написала, що забороняє ОСОБА_7 бачитися з сином. Мотивувала вона це тим, що той ніби то погано забезпечує дитину, хоча він та його матір ОСОБА_8 систематично матеріально підтримував відповідача та сина, що підтверджується банківськими квитанціями про переказ коштів.

Протягом великого проміжку часу він намагався відшукати відповідачку та малолітнього сина, щоб реалізувати свої батьківські права у вихованні дитини, це підтверджується письмовими поясненнями, доданими до позовної заяви, копіями протоколів засідань виконавчого комітету Переселенської сільської ради та протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Кагарлицької районної державної адміністрації.

Вичерпавши всі способи позасудового врегулювання спору, оскільки в добровільному порядку відповідач ОСОБА_5 не надає йому можливості спілкуватися з його малолітнім сином ОСОБА_6 та брати участь у його вихованні, він вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою.

Він виявляє глибоке бажання спілкуватися з сином та виховувати його, справляти на нього позитивний вплив, у тому числі і матеріально піклуватися про нього. Через дії відповідача батько навіть не може побачитися з сином.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення перешкод.

Згідно з ч. 2 ст. 159 Сімейного кодексу України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання ), місце та час їхнього спілкування.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Згідно до ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, обов'язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, спілкування з дитиною та приймати участь у її вихованні.

Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Відповідно до ст. ст. 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитини, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Представники відповідача заперечують проти позовних вимог позивача та просять суд визначити участь ОСОБА_9 у вихованні сина шляхом встановлення систематичних побачень з сином першої та третьої суботи місяця з 14 до 16 години за місцем проживання матері дитини ОСОБА_5: АДРЕСА_1 у присутності мами або бабусі, а також у інший час за домовленістю сторін, а в решті позовних вимог ОСОБА_4 відмовити. Свої заперечення проти позову мотивують наступним. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної ОСОБА_3 Української РСР від 27 лютого 1991 р. № 789-ХІ1, частини 7, 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Так, дійсно 08.03.2009 року у відповідача з позивачем народився син ОСОБА_6. Слід зазначити, що позивач не надавав жодної допомоги на утримання свого сина. Крім того, позивач взагалі не працював, а гроші фактично отримував від своєї матері. Також, позивач не брав ніякої участі у вихованні дитини, що також може підтвердити ОСОБА_10, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім того, він має значні борги, що підтверджується вимогами банків, рішення судів про стягнення з нього сум боргу та виконавчі листи на виконання таких рішень. Як наслідок, колектори та інші представники стягувачів боргів постійно телефонували і відповідачу, надсилали листи та іншими способами вимагали сплати боргів, вдаючись до різних форм залякування та погроз. В загальному підсумку все це й призвело до того, що півтора роки тому відповідач була вимушена взяти сина та поїхати жити до своєї матері, в першу чергу турбуючись про нормальне життя сина, оскільки відчувала небезпеку. Слід зазначити, що кожного місяця на дитини витрачаються приблизно 3000,00 грн. На харчування, одяг, лікування, дитячі розважальні центри, розвиваючі іграшки і таке інше. І всі витрати на це несе відповідач. Також, слід відзначити, що відповідач не перешкоджала позивачу у спілкуванні з дитиною і докази позивача в обгрунтування зворотного є неналежними та такими, що не відповідають дійсності. Окремо зауважують на тому, що відповідачу не було відомо про засідання комісій з питань захисту прав дитини Кагарлицької РДА і твердження позивача про намагання відшукати відповідача та сина, щоб реалізувати свої батьківські права у вихованні дитини не відповідають дійсності, оскільки він був добре обізнаний про адресу їх проживання, і сам там протягом деякого часу проживав разом з відповідачем, а саме у її матері. Тому, вважають, що зазначені у позові твердження позивача є невірними та такими, що намагаються ввести суд в оману. Слід підкреслити, що таким чином позивач свідомо вжив усіх необхідних заходів, для того, щоб не допустити явки відповідача на вказані у позові засідання виконкому Переселенської сільської ради з метою доведення факту спричинення перешкод у спілкуванні з дитиною та з метою сформувати негативне ставлення до відповідача, як до матері дитини. Відповідач вважає, що за весь час з моменту народження дитини позивач не брав участі у вихованні сина, та не забезпечував матеріально. Стосунки у позивача з сином склалися негативні. Він не приділяв часу та уваги у вихованні дитини, чинив насильницькі дії психологічного та фізичного впливу відносно відповідача на очах у сина, жорстоко поводився з сином, навіть за маленьку провину, або через власний поганий настрій, кричав на сина. Все не може підтвердити ОСОБА_10. Слід зазначити, що дитина часто хворіє, останнім часом у неї з'ясувалася алергію і тому вона потребує постійного догляду та чітко визначеної дієти, що може бути забезпечено тільки мамою та бабусею, тобто особами, які постійно її доглядають. У зв'язку з цим, відповідач вважає, що зустрічі сина з позивачем можуть відбуватися лише в присутності матері та бабусі, що є найбільш прийнятним і достатнім враховуючи вік дитини, її фізичний та психологічний розвиток, його негативне підношення до позивача, як до батька, а також те, що дитина звикла до спілкування зі своєю мамою та бабусею. А спілкування без мами та бабусі з позивачем буде лише завдавати стрес і негативно впливати на психіку та здоров'я дитини.

Представник третьої особи в особі органу опіки та піклування Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, а тому суд вважає ухвалити рішення на підставі наявних в справі матеріалів.

Представник третьої особи в особі служби у справах дітей та молоді Кагарлицької РДА Київської області позовні вимоги позивача підтримала та просила суд їх задовольнити з наступних підстав. До них звернувся позивач із заявою про вирішення питання участі батька у вихованні малолітнього сина. Для вирішення питання по заяві позивача було викликано відповідача. Тобто, відповідач про час і місце розгляду заяви позивача була повідомлена належним чином. Відповідач на засідання Кагарлицької районної державної адміністрації не зявилася, тому заяву позивача залишено без розгляду. Позивач може зустрічатися із дитиною і без відповідача, а тим більше її матері. Позивач буде відноситися до своєї дитини добре. Поведінка відповідача свідчить те, що вона не хоче , щоб батько спілкувався з дитиною.

Вислухавши представника позивача, позивача, представників відповідача, представника служби у справах дітей Кагарлицької РДА, свідків та вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити частково.

В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Суд розглядає спір, дотримуючись засад змагальності, диспозитивності та обовязку сторін надавати докази своїх вимог (чи заперечень), про що зазначено у ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, приписи яких сторонам було розяснено.

В Декларації прав дитини зазначено, що дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Принцип 6-й Декларації прав дитини встановлює, що дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків і, у всякому випадку, в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

Конвенція про права дитини, також, визнає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Частиною 1 статті 7 Конвенції встановлено, що дитина з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Сімейний Кодекс України також регулює сімейні, особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, в тому числі: відносини між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Тобто, під час судового розгляду, встановлено, що між сторонами виникли відносини щодо особистих немайнових прав та обов'язків батьків та дітей, що регулюються Сімейним кодексом України.

Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р. (ст.8), що ратифікована Україною, визначено, що "Держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання.

2. Якщо дитина протизаконно позбавляється частини або всіх елементів своєї індивідуальності, Держави-учасниці забезпечують їй необхідну допомогу і захист для найшвидшого відновлення її індивідуальності. Стаття 9 Конвенції визначає, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

2. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

3. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_5 проживали однією сімєю.

За час спільного проживання сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною 1 ст. 150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім`ї, родини. Брак любові у дитячі роки це духовний дисбаланс на усе життя.

Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини.

Статтею 151 Сімейного Кодексу передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до ст. 153 Сімейного Кодексу мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування.

Згідно ст. 157 Сімейного Кодексу, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні, і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною, та брати участь у її вихованні.

Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Правило ч. 2 ст. 157 СК України додатково підкреслює обов`язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, хоча збереження у нього цього обов`язку прямо випливає зі ст.141 СК України.

Праву на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов`язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні свого права.

Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» діти мають право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини,відповідно до законів України.

Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч.2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку,відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Орган опіки і піклування може визначити місце зустрічі батька з дитиною (за місцем проживання когось із них чи іншої особи), періодичність та тривалість їх.

Преамбулою, ст. ст. 5, 9 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Постановою Верховної ОСОБА_3 №789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обов'язки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються, держава поважає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 158 СК України визначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Даних, які б негативно характеризували позивача і унеможливлювали його участь у вихованні малолітнього сина, матеріали справи не містять, а тому його участь у вихованні неповнолітнього сина не суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Позиція відповідача, яку було викладено в судовому засіданні її представниками щодо позовних вимог позивача зводиться загалом до того, що позивач не піклувався та не піклується і не приймає участі у вихованні дитини майже з народження дитини. Крім того, з позиції відповідача, те, що їх син майже не знає батька, на їх зустрічі можуть негативно вплинути на психологічний стан дитини.

Зі слів же позивача, син був дуже бажаною дитиною, поки він жив разом з ним, він піклувався про нього, коли їх родина розпалася, він неодноразово намагався зустрітися з дитиною, однак відповідачка відмовляла йому.

На думку суду, між сторонами, дійсно склалися дуже складні особисті відносини, їм вкрай важко домовлятися.

Однак, за думкою суду, батьківські почуття ОСОБА_4 є щирими, оскільки він намагається виправити ситуацію, так як має бажання приймати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Судом не було встановлено, що між батьком та дитиною існують будь-які проблеми у спілкуванні без присутності матері і що це зашкодить інтересам чи розвитку малолітнього ОСОБА_6.

Представники відповідача обґрунтовано не довели належними та допустимими доказами наявність перешкод для таких побачень і спільного відпочинку батька з дитиною.

При дослідженні матеріалів справи відповідач не надала доказів про те, що спілкування батька (позивача) із дитиною, яка проживає з нею, негативно впливатиме на розвиток дитини.

Тобто, визначення способів участі одного з батьків у вихованні дитини є компетенцією суду, незалежно від того, чи розглядались конкретні способи участі органом опіки та піклування, чи ні.

Ні орган опіки та піклування, ні служба у справах дітей та молоді Кагарлицької РДА Київської області не змогли зробити висновки щодо ситуації про приймання участі у вихованні ОСОБА_4 його сина ОСОБА_6

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пояснили, що відносини між позивачем та його сином були хороші. Ніяких сварок вони не бачили. Позивач належним чином виконував свої обовязки по вихованню свого сина. Окрім того вважають, що у даній ситуації вплив на відповідача має її мати, тому між позивачем та відповідачем виникла така ситуації по відношенню до їхнього внука.

Отже, вирішуючи питання про час та місце спілкування позивача з дитиною, суд враховує закріплений законодавством обовязок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини та право приймати участь у її вихованні.

За таких обставин, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги позивача та зобов'язує ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_4 перешкод у спілкуванні та вихованні сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначає наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_4 із сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1:

●щотижня у суботу та у неділю з 10.00 год. до 18.00 год. без присутності ОСОБА_5;

●спільний відпочинок на канікулах та у святкові дні за домовленістю з ОСОБА_5.

Задовольняючи вимоги щодо побачень позивача з дитиною без присутності матері, суд виходить з того, що позивач раніше зустрічався із сином самостійно, а не тільки у присутності відповідача та бабусі, і конфлікту між батьком та дитиною не встановлено. Встановлення постійного способу спілкування позивача з дитиною виключно у присутності відповідача чи інших осіб може протиправно обмежити його участь у вихованні дитини та спровокувати конфліктні ситуації, що впливатимуть на емоційний на психологічний стан дитини, яка досягла шкільного віку.

Суд вважає, що саме такий спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною відповідатиме можливості дитини в повній мірі сприйняти спілкування кожного з батьків та отримати від цього достатню кількість виховних заходів кожного з них в такому ритмі, який не буде порушувати виховний графік дитини. Даний спосіб надасть можливість батькам піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток з визначенням достатнього часу для цього.

Щодо позовних вимог позивача систематичних побачень у будні дні за домовленістю з відповідачем, то суд вважає, що у цій частині вимог необхідно позивачу відмовити з наступних підстав.

Кількість часу спілкування батька з дитиною повинна визначатися з врахування віку малолітньої дитини, її розпорядку дня та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Таким чином, при спілкуванні ОСОБА_4 із сином протягом 5 днів на тиждень, його матір ОСОБА_5 фактично буде позбавлена можливості планувати свій час для спілкування із сином і розвитку його здібностей.

Тобто, виходячи з інтересу хлопчика, який постійно проживає з матірю, його віку, необхідності розвитку його здібностей, суд вважає за необхідне, що щоденне спілкування батька з дитиною, не буде відповідати інтересам дитини, оскільки це не буде відповідати нормам Сімейного кодексу України та інтересам дитини та матері, тому в цій частині вимог суд позивачу відмовляє, так як визначення способів участі одного з батьків у вихованні дитини є компетенцією суду, незалежно від того, чи розглядались конкретні способи участі органом опіки та піклування, чи ні.

На підставі Законом України «Про охорону дитинства», Сімейним кодексом України, керуючись ст..ст. 10, 60, 61, 88, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: орган опіки та піклування Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області, служба у справах дітей та молоді Кагарлицької РДА Київської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_4 перешкод у спілкуванні та вихованні сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначити наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_4 із сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1:

●щотижня у суботу та у неділю з 10.00 год. до 18.00 год. без присутності ОСОБА_5;

●спільний відпочинок на канікулах та у святкові дні за домовленістю з ОСОБА_5.

В решті позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами , які брали участь у справі і не були присутніми в судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: І. І. Шевченко