АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 674/503/14-ц
Провадження № 22-ц/792/995/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів

судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

у складі:

Пастощука М.М. (головуючий)

Варвус Ю.Д., Костенка А.М.

при секретарі Дорощук О.М.

з участю: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та апеляційною скаргою ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на рішення Дунаєвецького районного суду від 15 квітня 2015 року цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Чаньківської сільської ради Дунаєвецького району, ОСОБА_6 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання свого права на спадкування як спадкоємця другої черги та за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, Чаньківської сільської ради Дунаєвецького району про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, ознайомившись з доводами апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись в суд з позовом ОСОБА_4 зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла її рідна сестра ОСОБА_8, яка проживала в АДРЕСА_1, який вона успадкувала після смерті батьків і являлась його власником. Ще з грудня 2007 року і до дня смерті сестри, вона здійснювала за нею догляд, постійно разом з нею проживала в будинку по АДРЕСА_1 та поховала її за власні кошти.

Тому ОСОБА_4 просила суд встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнати за нею право на спадкування як спадкоємця другої черги.

ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла його мати ОСОБА_8, після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок в АДРЕСА_2 та житловий будинок в АДРЕСА_1, які належали матері на праві власності.

Після смерті матері він до нотаріуса в межах встановленого законом строку прийняття спадщини не звернувся через скрутний матеріальний стан та у зв'язку з витратами понесеними на поховання матері. В жовтні 2013 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через пропуск строку прийняття спадщини.

Проте ОСОБА_6 вважав, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав з матір'ю в одному будинку до дня її смерті. Спочатку вони проживали в будинку в АДРЕСА_2 , а восени 2006 року після звільнення матері з роботи у зв'язку з її захворюванням, переїхали проживати в АДРЕСА_1.

Сестра матері ОСОБА_4, яка претендує на спірний спадковий будинок як спадкоємець за законом другої черги, спадщину не приймала і в ньому разом з матір'ю на день її смерті не проживала, а проживала зі своєю сім'єю в сусідньому будинку в АДРЕСА_3, що розташований через дорогу навпроти будинку матері.

Тому ОСОБА_6 просив суд встановити факт його постійного проживання з матір'ю на час відкриття спадщини та визнати за ним право власності на спадковий будинок АДРЕСА_1 відповідно до ст. 392 ЦК України.

Рішенням Дунаєвецького районного суду від 15 квітня 2015 року в задоволенні позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

На підтвердження незаконності рішення зазначається, що суд першої інстанції проігнорував у рішенні письмові докази по справі, - довідку МСЕК про встановлення ОСОБА_8 інвалідності 1 групи внаслідок тяжкої форми цукрового діабету та необхідності для неї постійного стороннього догляду, а також довідки управління соціального захисту та Чаньківської сільської ради, що вона здійснювала такий догляд за хворою. Помилковим є і висновок суду про неможливість проживання в будинку сім'ї з п'яти осіб. Відсутність зручностей в житловому будинку лише ускладнювало догляд за хворою та ведення нею домашнього господарства, але ніяк не могло перешкоджати в користуванні ним.

В спадковому домоволодінні зі своєю сім'єю вона стала проживати з 1998 року, зразу ж після смерті батьків, з сестрою - з червня 2006 року. Своє проживання в будинку не зареєструвала лише для того, щоб вони могли користуватися субсидією на оплату комунальних послуг.

Суд не звернув уваги на договір її чоловіка з електропостачальною організацією для підключення такого трифазного обладнання та документи про його перевірку саме в спадковому домоволодінні.

Що стосується домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_3, то він успадкований її сином ОСОБА_9 після смерті її баби ОСОБА_10, покази газових приладів підтверджують, що газопостачання в будинку не використовувалося.

До того ж, свідки, допитані за клопотанням ОСОБА_6 підтвердили, що вона здійснювала догляд за сестрою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 також просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 і ухвалити нове рішення про повне задоволення позовних вимог.

Зазначається, що висновок суду про те, що єдиний син померлої ОСОБА_8 - ОСОБА_6 не проживав постійно зі своєю матір'ю є помилковим, оскільки грунтується на неправильно оцінених доказах - показаннях свідків, які були допитані за клопотанням ОСОБА_6 Узагальнюючи покази цих осіб суд зазначив, що їх покази про те, що ОСОБА_6 проживав спільно з матір'ю в її будинку в с. Чаньків, суд розцінює критично, дані покази є голослівними, не відрізняються детальністю, не мають об'єктивних підтверджень, спростовуються показами інших багатьох свідків та наведеними доказами по справі.

Формулюючи такий висновок місцевий суд обмежився таким формулюванням і не зазначив жодного обґрунтування. Між тим, допитані свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 в своїх показах дали однозначну відповідь, що з померлою ОСОБА_8 постійно проживав її син ОСОБА_6, а не ОСОБА_4

Суд не зазначив у своєму рішенні частину показань цих свідків, а також і свідків зі сторони ОСОБА_4: зокрема, - ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21

Окрім цих порушень, місцевий суд також помилково зіслався на довідку Смотрицької селищної ради від 21.07.2014 року, виписку з погосподарських книг та реєстровим записом у паспорті ОСОБА_6

В рішенні суду також зазначено, що ОСОБА_4 09.09.2013 року зверталася до нотаріуса із заявою, однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, про що нотаріусом винесено відповідну постанову. Проте такої постанови в матеріалах справи немає, тому невідомо з яких джерел суд встановив таку обставину.

Місцевий суд неправильно застосував ст. 392 ЦК України, на підставі якої ОСОБА_6 просив визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

Водночас, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції правильно встановив, що остання не проживала (ні постійно, ні тимчасово) з померлою ОСОБА_8, а лише офіційно (а не фактично) здійснювала догляд за нею. Тому рішення суду в частині відмови в позові ОСОБА_4 є законним та обґрунтованим.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 та її представник свою апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній мотивів, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 не визнали і просили її відхилити.

Відповідач ОСОБА_6 та його представник свою апеляційну скаргу підтримали, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4 заперечують.

Представник Чаньківської сільської ради Дунаєвецького району в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 - частковому задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_8, яка проживала в с. Чаньків Дунаєвецького району.

Після смерті ОСОБА_8 в с. Чаньків по АДРЕСА_1 залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та земельних ділянок розміром 0,30 га, та 3,09 га., яке належало померлій на праві власності.

Претендентами на дану спадщину є рідний син померлої ОСОБА_6, який відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом, та її рідна сестра ОСОБА_4, яка відповідно до ст. 1262 ЦК України, є спадкоємцем другої черги за законом.

Судом першої інстанції також встановлено, що ні ОСОБА_6, ні ОСОБА_4 спадщину не прийняли, відповідних заяв до нотаріуса у встановлений законом строк не подали.

З такими заявами сторони тільки звернулися до нотаріуса, зокрема ОСОБА_4 09.09.2013 р., ОСОБА_6 - 14.10.2013 р., і їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини.

Враховуючи встановлені обставини, давши аналіз показань свідків, письмових доказів суд прийшов до правильного висновку, що підтверджується тільки факт догляду позивачкою ОСОБА_4 за своєю хворою сестрою ОСОБА_8, а не факт постійного проживання з нею в одному будинку на день її смерті, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Також, на думку суду першої інстанції, немає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_6, оскільки судом встановлено, що він на день смерті спадкодавця - матері ОСОБА_8 з нею спільно не проживав в будинку по АДРЕСА_1 в с. Чаньків, а постійно проживав окремо, зокрема в період з 2007 р. до 1.09.2008 р. постійно проживав та був зареєстрований в будинку АДРЕСА_2.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_6 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не можна, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи.

Підтримуючи свої позовні вимоги ОСОБА_6 посилався на показання свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_22, ОСОБА_15

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_6 суд першої інстанції в рішенні вказав, що покази свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 про те, що ОСОБА_6 проживав спільно з матір'ю в її будинку в с. Чаньків Дунаєвецького району, суд розцінює критично, дані покази є голослівними, не відрізняються детальністю, не мають об'єктивних підтверджень, спростовуються показами інших багатьох свідків та наведеними доказами по справі.

Між тим, свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_15 підтвердили суду першої інстанції той факт, що саме ОСОБА_6, а не ОСОБА_4, проживав зі своєю матір'ю ОСОБА_8 на час її смерті в будинку АДРЕСА_1.

Підстав визнавати покази цих свідків голослівними, такими, що не відрізняються детальністю, колегія апеляційного суду підстав не має.

Той факт, що ОСОБА_6 був зареєстрований в АДРЕСА_2 (також спадкове житлове приміщення) відповідачем не заперечувався. У зв'язку з цим, в погосподарських книгах Смотрицької селищної ради і значиться відмітка, що ОСОБА_6 зареєстрований у господарстві за вказаною адресою.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що рішення Дунаєвецького районного суду від 15 квітня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_6 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час прийняття спадщини слід скасувати, позов ОСОБА_6 в цій частині задовольнити та встановити факт, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, постійно проживав разом зі своєю матір'ю ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, на час її смерті в житловому будинку АДРЕСА_1.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_6 в частині визнання за ним права власності на спадковий будинок з господарськими будівлями, то в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час його смерті є підставою для спадкоємця у встановленому законом порядку набути право власності на майно в порядку спадкування. Суд першої інстанції в цій частині прийняв правильне по суті рішення, а тому воно скасуванню не підлягає.

В іншій частині рішення Дунаєвецького районного суду від 15 квітня 2015 року слід залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Підставою для часткового скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є, відповідно до п. 3 ч.1 ст. 309 ЦПК України, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_10 про те, що суд першої інстанції проігнорував у рішенні письмові докази по справі, - довідку МСЕК про встановлення ОСОБА_8 інвалідності 1 групи внаслідок тяжкої форми цукрового діабету та необхідності для неї постійного стороннього догляду, а також довідки управління соціального захисту та Чаньківської сільської ради, що вона здійснювала такий догляд за хворою на законність рішення суду не впливають.

В рішенні Дунаєвецького суду від 15 квітня 2015 року зазначеним обставинам дана оцінка і судом вказано, що подані ОСОБА_4 докази підтверджують факт здійснення нею догляду за ОСОБА_8, але не підтверджують факт проживання з нею в одному будинку.

Посилання в апеляційній скарзі на помилковість висновку суду про неможливість проживання в будинку сім'ї з п'яти осіб, що суд не звернув уваги на договір її чоловіка з електропостачальною організацією для підключення трифазного обладнання та документи про його перевірку саме в спадковому домоволодінні, також не можуть бути підставою для скасування рішення суду в частині позовних вимог ОСОБА_4

У своєму позові ОСОБА_4 ставить питання про встановлення факту її проживання в спадковому будинку з ОСОБА_8 на час смерті останньої, а тому посилання на договір її чоловіка з електропостачальною організацією для підключення трифазного обладнання та документи про його перевірку саме в спадковому домоволодінні, покази газових приладів в будинку АДРЕСА_3, які підтверджують, що газопостачання в будинку не використовувалося, не можуть бути достатніми та достовірними доказами проживання позивача в будинку АДРЕСА_1.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 в тій частині, що місцевий суд неправильно застосував ст. 392 ЦК України, на підставі якої ОСОБА_6 просив визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, не можуть бути підставою для скасування рішення суду в частині вимог про визнання права власності на спадкове майно.

Як зазначено колегією суддів вище, встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час його смерті є підставою для спадкоємця у встановленому законом порядку набути право власності на майно в порядку спадкування.

Інші підстави в межах доводів апеляційних скарг для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Дунаєвецького районного суду від 15 квітня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_6 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час прийняття спадщини скасувати.

Позов ОСОБА_6 в цій частині задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, постійно проживав разом зі своєю матір'ю ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, на час її смерті в житловому будинку АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення Дунаєвецького районного суду від 15 квітня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: підпис Судді: підписи

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду М.М. Пастощук

===============================================================

Головуючий у І інстанції - Маринчак О.М.

Доповідач - Пастощук М.М. Категорія № 39