Справа № 570/1817/15-ц
Номер провадження 2/570/856/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2015 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області ( м.Рівне вул.П.Могили 24 ) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в :

згідно вимог позовної заяви, які були уточнені до судового розгляду, позивач просить шлюб сторін розірвати, повернути їй дошлюбне прізвище, їх неповнолітнього сина залишити проживати з матір»ю, стягнути з відповідача аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини у розмірі 516 грн. 00 коп. та судові витрати по справі.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що одруження виявилось невдалим, що призвело до припинення сімейних стосунків, близько семи місяців проживають окремо. Від шлюбу мають неповнолітнього сина, відповідач не виконує своїх обов»язків по його утриманню.

У поданих до суду заявах сторони просять справу слухати у її відсутність, позивач позов підтримує повністю, відповідач позов визнає повністю. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи у їх відсутність, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про правовідносини сторін і немає необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору.За таких умов, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до таких висновків.

За змістом ст.ст.10. 11, 60 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а тому кожна з них повина довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як встановлено судом, підтверджується відповідним свідоцтвами, сторони одружилися 26 вересня 2010 року, від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 Сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства та мають окремі бюджети, що призвели до відчуження між сторонами, миритись вони не бажають, втратили один до одного почуття любові та поваги. Причиною припинення шлюбних відносин стали постійні сварки, розбіжність у поглядах на сімейне життя, втрата почуття любові.

Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу, то в ч.1 ст.51 Конституції України закріплено, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Ця вимога кореспондується і з ст.24 СК України. Отже, однією із основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, зокрема, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини.

При розгляді даної справи суд виходить з того, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберегти шлюб. У відповідності із положеннями ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

На підставі всебічного дослідження матеріалів, приймаючи до уваги відсутність згоди сторін на примирення, суд вважає, що причини, що спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, отже подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стало неможливим, оскільки суперечить інтересам сторін та вимогам закону. У розпаді сімї винні обоє подружжя, оскільки не вживали належних заходів для усунення конфліктів та досягнення взаєморозуміння в сімї.

За таких умов суд вважає, що позов в цій частині доведений і підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, і в цей день згідно ч.2 ст.114 СК України шлюб припиняється. Вказане рішення згідно ч.2 ст.115 СК надсилається до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

У сторін немає спору про місце проживання дитини, тому у цій частині позову необхідно відмовити.

Щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, то згідно свідоцтва про народження дитини відповідач є її батьком.

Ст.180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідач не надає коштів на утримання дитини, проживає окремо від сім'ї, що є підставою для стягнення аліментів.

Вимога позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є законною і передбачена ст.184 СК України. Ця стаття носить диспозитивний характер і не визначає вичерпного переліку обставин для встановлення розміру аліментів в твердій грошовій сумі. За змістом цієї норми такими обставинами є нерегулярний дохід та будь-які інші обставини, що мають істотне значення.

Оскільки відповідач на даний час офіційно не працевлаштований, проте має нерегулярні, мінливі доходи, тому має змогу виплачувати кошти на утримання неповнолітньої дитини. Таку обставину відповідач не заперечує і суд визнає її такою, що має істотне значення для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006 року враховує думку сторін, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яке є задовільним, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, офіційно не працевлаштованим, але отримує реальні неофіційні доходи і має можливість виплачувати аліменти, не має інших зобов'язань матеріального характеру.

Згідно з п.1 ст.3 Конвенції Про права дитини незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Ст.27 цієї Конвенції дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст.1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік». Відповідно до ст.7 вказаного Закону прожитковий мінімум з 01 січня 2015 року для дитини вказаного віку становить 1 032 грн. 00 коп.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що визначений судом розмір стягнення з відповідача аліментів на дитину при взаємному обов'язку батьків утримувати дитину є обґрунтованим та підлягає стягненню, тому позов підлягає до задоволення. Сума аліментів у вказаному розмірі не є завищеною в нинішніх умовах проживання, з урахуванням віку неповнолітньої дитини, її потреб та такою, що створює відповідачу додаткові труднощі матеріального характеру.

Визначений розмір аліментів відповідає засадам розумності і справедливості. Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, інших утриманців не має, є фізично здоровим чоловіком і може працювати та виконувати обов"язок по утриманню дитини та сплачувати визначену суму аліментів, яка б забезпечувала необхідний життєвий процес дитини та її розвиток. Будь-яких доказів, заслуговуючих на увагу і спростовуючих показання позивача, відповідач не надав.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів на дитину, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Аналогічна вимога міститься і у п.23 вищевказаної Постанови Пленуму ВС України.

Позов до суду пред'явлений 12 травня 2015 року, а тому відповідно до ст.ст.79, 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину повинні стягуватися з указаної дати.

При постановленні рішення у зв"язку із задоволенням позову, з відповідача підлягає до стягнення судовий збір по 243 грн. 60 коп. на користь позивача в частині розірвання шлюбу, та в прибуток держави в частині стягнення аліментів, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі такого позову.

Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

З огляду на викладене, на підставі ст.ст.110, 180, 182, 184 СК України, керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 213-215, 367 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

задоволити цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Розірвати шлюб Калити (дошлюбне прізвище Щебет) ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянки України, та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянина України, зареєстрований 26 вересня 2010 року Тайкурською сільською радою Рівненського району Рівненської області, про що в книзі реєстрації шлюбів 2010 року вересня місяця 26 числа зроблено запис за № 8.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серія МЮ номер 250256, виданий 16 грудня 2010 року Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області, ІНПП НОМЕР_1) аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 516 (п»ятсот шістнадцять) грн. 00 копійок щомісячно, починаючи з 12 травня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серія МЮ номер 250256, виданий 16 грудня 2010 року Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області, ІНПП НОМЕР_1) сплачений нею судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 (шістдесят) коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5) в прибуток держави (Отримувач коштів УДКСУ у Рівненському районі. Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38012756. Банк отримувача ГУДКСУ в Рівненській області. Код банку отримувача (МФО) 833017. Рахунок отримувача 0295. Код класифікації доходів бюджету 22030001) судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 (шістдесят) коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Кушнір Н.В.