РІШЕННЯ

Іменем України

24.06.2015 р. м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Мартинишин М.О.

при секретарі - Кметь Г.М.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК"

про визнання незаконними вимоги та зобов'язання припинити дії, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому після подання заяви про уточнення позовних вимог, просив суд: визнати незаконними вимоги відповідача до нього сплатити суму кредиту у розмірі 8 510 гривень, знятої 02.12.2014 року з кредитної картки «Універсальна» НОМЕР_1 а також проценти за використання даної суми; зобов'язати відповідача припинити дії з вимагання з нього сплатити суму кредиту у розмірі 8 510 гривень, знятої 02.12.2014 року з кредитної картки «Універсальна» НОМЕР_1, а також проценти за використання даної суми.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.06.2014 року при відкриття банківського депозиту відповідачем без укладення будь - якого кредитного договору була надана кредитна картка «Універсальна» НОМЕР_1 на якій з ініціативи відповідача без його відома і згоди була відкрита кредитна лінія в розмірі 9 000 грн. Дана картка, як пояснила працівник банку, була надана як рекламна пропозицію КБ „Приватбанк" про можливість отримання кредиту за кредитною карткою. Ця картка «Універсальна» позивачем не замовлялася, а була вручена як захід рекламного характеру кредитних послуг КБ „Приватбанк" і тому жодних кредитних обов'язків для позивача не створювала. Жодних намірів скористатися пропозицією відповідача щодо отримання кредиту за цією карткою він не мав та жодним чином кредитну картку він не використовував, про що свідчить виписка про рух коштів по карті.

02.12.2014 року, у період часу з 14-53 по 15-15 при отриманні повідомлення та перевірці кредитної картки мною було виявлено, що сторонньою особою була використана кредитна картка та проведено через систему інтернет «перевід коштів з картки» двома несанкціонованими трансакціями на загальну суму 8510 грн. та комісія банку у розмірі 340,40 коп. У вказаний час він знаходився у м. Львові у відділенні Дельта - Банку за адресою В.Великого,34 про що останнім надано виписка та квитанція Дельта - Банку. Відразу після отримання такої інформації він звернувся по телефону гарячої лінії 3700 до відповідача з повідомленням про шахрайське витрачання його коштів сторонньою особою з метою забезпечення для відповідача можливості заблокувати подальші виплати за цією кредитною карткою.

03.12 2014 року він звернувся до Франківського РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області з заявою про порушення кримінальної справи по факту шахрайського витрачання коштів відповідача сторонньою особою через використання кредитної картки; звернувся до відповідача з письмовою заявою про надання повної інформації про заперечені несанкціоновані трансакції зі зняття коштів з кредитної картки, а саме місце, час, спосіб їх зняття, призначення платежу тощо; скерував на адресу відповідача Витяг з кримінального провадження № 0003745 та довідку про прийняття і реєстрацію заяви від 08.12.2014 року.

24.12.2014 року він отримав від відповідача листа №20 у якому відповідач фактично визнав його відповідальним за вчиненні невстановленою особою шахрайські дії та зобов'язаною здійснювати погашення витрачених шахраєм грошових коштів з оплатою процентів.

Крім цього зазначає, що кредитні кошти як і сама картка була надана відповідачем без будь - якої правової підстави (договору). При цьому він посилається як на один з доказів ту обставину, що анкета - заява, яку відповідач вважає кредитним договором є датована 26.12.2014 року, а кошти були зняті раніше оформлення цієї заяви - 02.12.2014 року. Також зазначає, що обов'язок по доказуванню тієї обставини, на яку посилається відповідач, про розголошення останнім конфіденційних відомостей третім особам що призвело до зняття коштів, згідно закону, а саме правової позиції ВСУ, лежить на відповідачу і останній цього не довів, а покладає всю вину на нього. А тому вважає, що вимоги про сплату основної суми кредиту та процентів за кредитною карткою«Універсальна» НОМЕР_1 є незаконними та безпідставними. Просить уточнений позов задоволити.

Позивач в судовому засіданні уточнений позов підтримав, дав пояснення аналогічні, викладеним доводам у позові, в уточненнях до позову та просить позов задоволити.

Представник відповідача в судому засіданні позов заперечив та зазначив, що позов є безпідставним оскільки у ньому відсутній предмет спору та те, що банк на сьогоднішній день немає ніяких претензій до позивача, в той самий час зазначив і долучив виписку, що дійсно у позивача є борг по кредитній картці, який з врахуванням відсотків та нарахованих штрафних санкцій становить 12247,17 коп., і якщо не він знімав дані кошти, то розголосив непотрібні відомості, що призвели до їх шахрайського зняття. Крім цього, кредитний договір був оформлений належним чином, пославшись при цьому на додаткову інформацію від 03.02.2012 року підписану позивачем, в якій у графі «я виявляю бажання оформити на своє ім'я» є відмітка ощадкнижку (депозит). Просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу , дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що уточнений позов підлягає до задоволення, з таких підстав.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно положень ст. 3 ЦПК України особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод або інтересів, тому при зверненні до суду позивач повинен доводити свою юридичну заінтересованість у справі.

Судом встановлено, що при оформленні депозиту, позивачем були підписані пам'ятка клієнта по депозитному вкладу та заява-анкета про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 26.12.2014 року. Разом з депозитною карткою, позивачу також додатково була вручена ще одна пластикова картка - кредитна картка «Універсальна» НОМЕР_1 як захід рекламного характеру кредитних послуг КБ „Приватбанк". Жодних кредитних договорів між сторонами не укладалося.

02.12.2014 р. по гарячій ліні 3700, та 03.12.2014 року у письмовій формі у відділенні Приватбанку №22 за адресою В.Великого, 22 позивач звернулася до ПАТ „Приватбанк" з заявою (повідомленням), в якій, повідомила відповідача про вчинені невстановленою особою шахрайські дії з грошовими коштами відповідача, а саме, що 02.12.2014 року, у період часу з 14-53 по 15-15 з використання кредитної картки «Універсальна» НОМЕР_1 сторонньою особою здійснено дві несанкціоновані трансакції на загальну суму 8 510 гривень,з приводу чого він зверталася до правоохоронних органів.

Проте ПАТ „Приватбанк" своїм листом №20 від 24.12.2014 р. на ім'я позивача, а також в подальшому електронними листами, відправленими на електронну адресу позивача, які долучені до матеріалів справи (а .с. ) повідомив про неможливість виконати його вимоги та рекомендував звернутися до правоохоронних органів та погасити зняту суму та відсотки з погрозами про звернення до суду та арешт майна позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 509, ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054, ч.ч. 1-2 ст. 1056-1 ЦК України зобов'язання з повернення кредиту та сплати процентів виникають на підставі кредитного договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч. 1 ст. 208, ст. 1055 ЦК України кредитній договір укладається у письмовій формі; кредитній договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх його істотних умов; договір укладається шляхом пропозиції однієї стороні укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до п. 4 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів" договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. В суді встановлено, що оригінал будь - якого кредитного договору відповідачем позивачу не надавався, а лише на вимогу позивача відповідачем була надана копія анкети - заяви від 26.12.2014 року.

Як встановлено в судовому засіданні, жодних кредитних договорів між сторонами не укладалося та позивачем не підписувалося. Жодні документи, у яких зафіксований зміст кредитних умов, позивач також не підписував. 26.12.2014 р. вже після зняття коштів з картки «Універсальна» НОМЕР_1 позивачем були підписані лише анкета заява та пам'ятка клієнта, які не містять кредитних умов та жодних кредитних обов'язків у не встановлюють.

Отже, оскільки кредитній договір між сторонами не укладався, тому вимоги відповідача до позивача сплатити суму кредиту у розмірі 8 510 гривень, знятої 02.12.2014 року з кредитної картки «Універсальна» НОМЕР_1, а також проценти за використання даної суми є незаконними та відповідача слід зобов'язати припинити дії з вимагання сплатити вказану суму.

Крім цього, за допомогою письмових доказів, які були долучені позивачем до матеріалів цивільної справи встановлено, що на момент несанкціонованого зняття спірних коштів з кредитної картки позивач знаходився у м. Львові у відділенні Дельта - Банку за адресою В.Великого,34 у м.Львові, про що останнім надано виписка та квитанція Дельта - Банку (а.с.21-23). Тому посилання відповідача на ту обставину, що, кошти, які були переведені з кредитної картки, яка знаходилася в цей момент на руках у позивача були зняті ним є голослівним та безпідставним. Відповідач не представив суду жодних доказів зняття спірних коштів з кредитної картки самим позивачем.

Посилання відповідача на те, що позивач винен у втраті коштів і повинен їх повертати, оскільки розголосив недозволені відомості третім особам, що в подальшому призвело до зняття коштів з кредитної картки, також судом не можуть братися до уваги як докази вини позивача та його відповідальності перед відповідачем.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України в справі № 6-71цс15, що стосуються діяльності всіх банків, обов'язок доказування щодо розголошення відомостей, що становлять конфіденційну інформацію по банківських картках лежить на банку, в даному випадку відповідачу.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, відповідач дійшов помилкового висновку про вину позивача, як підставу цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно роз'яснень, що містяться в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» резолютивна частина рішення суду повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України.

З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає уточненні позовні вимоги повністю доведеними, обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню.

Крім того у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 гривень.

Керуючись ст.ст. 3, 4,10,11, 27,31,57-60,88, 209,212-215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

уточнений позов задовольнити.

Визнати незаконними вимоги ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 сплатити суму кредиту у розмірі 8510 гривень, знятої 02.12.2014 року з кредитної картки НОМЕР_1, а також проценти за використання даної картки.

Зобов'язати ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" припинити дії з вимагання від ОСОБА_1 сплатити суму кредиту у розмірі 8510 гривень, знятої 02.12.2014 року з кредитної картки НОМЕР_1, а також проценти за використання даної картки.

Стягнути з ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" в користь держави 243,60 грн.(двісті сорок три грн. 60 коп.) судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мартинишин М.О.