У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кадєтова О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» про визнання недійною окремої частини правочину,

в с т а н о в и в :

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 31 січня 2014 року між ПАТ «Брокбізнесбанк», ПАТ «Банк Національний Кредит» було укладено договір факторингу згідно умов якого ПАТ «Брокбізнесбанк» зобов'язався передати (відступити) ПАТ «Банк Національний Кредит» право вимоги, у тому числі, до позивача за кредитним договором № 07Ф-178 від 17 вересня 2007 року із змінами та доповненнями та договором іпотеки другої черги від 18 вересня 2007 року з внесеними змінами та доповненнями.

Посилаючись на ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_413973/ed_2015_01_10/pravo1/T002121.html?pravo=1> зазначила, що інформація, викладена у кредитному договорі № 07Ф-178 від 17 вересня 2007 року та у договорі іпотеки другої черги від 18 вересня 2007 року, є банківською таємницею.

На думку позивача, при укладенні спірного правочину, ПАТ «Брокбізнесбанк» розкрив банківську таємницю щодо неї, не отримавши попередньої згоди останньої ні на розголошення банківської таємниці третім особам, ні на обробку та розголошення персональних даних про неї.

Крім того, зауважила, що ПАТ «Брокбізнесбанк» жодним чином не повідомив її про передачу персональних даних третій особі.

У зв'язку з вищевикладеним, вважає, що оскільки окремі положення Договору факторингу суперечать вимогам законодавства щодо порядку розкриття банківської таємниці і захисту персональних даних, слід вважати такий договір недійсним.

Просила суд ухвалити судове рішення, яким визнати недійсним договір факторингу в частині передачі ПАТ «Брокбізнесбанк» права вимоги до неї за кредитним договором № 07Ф-178 від 17 вересня 2007 року із змінами та доповненнями та договором іпотеки другої черги від 18 вересня 2007 року з внесеними змінами та доповненнями на користь ПАТ «Банк Національний Кредит».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 травня 2015 року, у позові відмоволено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Разом з тим, ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, подала касаційну скаргу з пропуском строку на касаційне оскарження, встановленого чинним законодавством, проте у касаційній скарзі нею заявлено клопотання про поновлення цього строку з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦПК України, у разі пропущення строку на касаційне оскарження, з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала касаційну скаргу, може поновити цей строк.

Наведені у клопотанні доводи свідчать про поважність причин пропуску процесуального строку на касаційне оскарження.

За таких обставин клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення апеляційного суду слід задовольнити.

Проте, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що укладення договору факторингу та його положення не суперечать вимогам законодавства щодо порядку розкриття банківської таємниці і захисту персональних даних.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, строк на касаційне оскарження ухвали Апеляційного суду м. Києва від 20 травня 2015 року.

Відмовити ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» про визнання недійною окремої частини правочину.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Кадєтова