АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6053/15 Справа № 183/2659/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Романюк М.М.
01 липня 2015 року м. Дніпропетровськ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого Романюк М.М.

суддів Котушенко С.П., Петренко І.О.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом 16 квітня 2014 року. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 25 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір DNN0GR, на підставі якого банк надав останньому кредит у розмірі 20 600 доларів США на термін до 25 вересня 2013 року, а позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 порушив взяті на себе зобовязання, своєчасно не сплачував кредит та відсотки за користування кредитом, станом на 03 березня 2014 року виникла заборгованість по кредиту у розмірі 36 571,42 долар США, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 21 876,42 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 8 441,61 долар США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 4 487,35 доларів США, а також суми фіксованої частини штрафу у розмірі 25,77 доларів США та суми процентної складової штрафу у розмірі 1 740,27 доларів США.

21 вересня 2011 року позичальник ОСОБА_3 помер. У звязку з тим, що відповідач є дружиною померлого, на думку банку, вона є спадкоємцем першої черги за законом, а тому повинна відшкодувати утворену кредитну заборгованість після смерті свого чоловіка.

Банком на адресу відповідача направлялася претензія з вимогою погасити утворену її чоловіком заборгованість за кредитним договором, однак остання до цього часу борг не повернула. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

З даним висновком судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір DNN0GR, на підставі якого банк надав останньому кредит у розмірі 20 600 доларів США на термін до 25 вересня 2013 року, а позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

21 вересня 2011 року позичальник ОСОБА_3 помер.

Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1, 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо визнання відповідача фактичним спадкоємцем позивач посилався на те, що відповідач на момент смерті ОСОБА_3 постійно проживала з останнім на час відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що відповідач на день смерті ОСОБА_3 проживала разом з ним, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зазначених вимог. Крім того, ст.16 ЦК України не передбачено такого способу захисту порушеного права, як визнання особи фактичним спадкоємцем.

Згідно ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Крім того, позивачем не надано суду доказів наявності спадкового майна, його вартості, а тому суд позбавлений можливості визначитися з розміром стягнення, оскільки спадкоємці відповідають лише в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Посилання апелянта на те, що він був позбавлений можливості отримати дані щодо складу спадщини та її вартості не може бути прийнято до уваги, оскільки позивачем клопотання щодо отримання зазначеної інформації до суду не заявлялось.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді: С.П.Котушенко

ОСОБА_4