Справа № 761/7248/15-ц
Провадження №2/761/4141/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

10 липня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, втратила право на користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації,-

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, де просили суд визнати відповідачів та їх спільну дитину ОСОБА_5 такими, що втратили право на користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовували тим, що вони є власниками вказаної квартири, яка була набута у власність ОСОБА_1 у відповідності до договору купівлі-продажу від 23.10.1996 року, але згідно довідки Форми №3 у цій квартирі залишається зареєстрованими колишні мешканеці та члени сім»ї позивача 1 - відповідачі ОСОБА_3 (дочка відповідача), її дочка ОСОБА_5, 2006 року народження, та ОСОБА_4, які не проживають в цій квартирі з 2012 року і на даний час місце їх перебування позивачам не відомо. Оскільки відповідачі не проживають в цій квартирі з 2012 року, що встановлено зверненням позивача 1 до правоохоронних органів та показанням свідків, а позивач в силу матеріального стану не має можливості сплачувати комунальні платежі за осіб, що у квартирі не проживають, тому позивачі звернулись до суду із цим позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням.

В судовому засідання позивачі свої позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з викладених у позові підстав, зважаючи на підвищення тарифів за оплату комунальних платежів та неможливості їх сплати за зареєстрованих відповідачів, що у квартирі не проживають, проти винесення заочного рішення позивачі не заперечували.

Відповідачі про час і місце судового розгляду оповіщались у встановленому законом порядку з адреси своєї реєстрації, у судове засідання не з'явились, про поважність причин неявки суд не повідомили, не просили розглядати справу у їх відсутність, заперечення проти позову не подавали.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суду пояснили, що відповідачі, хоч і є членами сім»ї позивача 1, але в квартирі позивачів з 2012 року не проживають та поїхали на постійне місце проживання до Росії. Відносини із матір»ю донька ОСОБА_3 не підтримує.

Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.1996 року позивач ОСОБА_1 отримала у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка в подальшому була зареєстрована за позивачем 1 (а.с.10-11).

Відповідно до довідки КП ЖЕК «Золотоустівська» №228 від 27.02.2015 року в квартирі АДРЕСА_1, то в ній зареєстровані позивачі та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.12).

Між тим, позивач 1 зверталась до міліції із заявами про розшук відповідачів та згідно отриманої інформації про розшук, то останні проживають на території Росії та повідомляти свою адресу проживання відмовляються (а.с.17).

Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України), усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.3 ст. 319 ЦК України).

Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і немає права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Крім того, статтею 150 ЖК України, передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

З перелічених норм закону вбачається, що саме власнику квартири належить право користування та розпорядження своєю квартирою, а також поряд з ним мають право користування цією квартирою і члени його сім'ї. Право члена сім'ї власника квартири на користування квартирою існує лише до тих пір поки право власності на квартиру не припинене, а при втраті права власності членом сім'ї на квартиру, при відсутності відповідного договору з новим власником припиняється й право членів колишнього власника на користування цією квартирою.

За таких обставин, оскільки на даний час позивач 1 є власником квартири АДРЕСА_1, а зареєстровані в цій квартирі відповідачі в ній не проживають вже понад один рік, суд вважає, що позов про визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, підлягає задоволенню.

Підстав для збереження вказаного житлового приміщення за відповідачем у відповідності до вимог ст.71 ЖК України суд не вбачає.

Між тим, суд не вбачає законних підстав для задоволення вимог позивачів щодо скасування реєстрації місця проживання відповідачів шляхом зняття їх з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1, оскільки в розумінні норм статті 3 ЦПК України дана вимога є передчасною, так як права позивачів в даному випадку не порушені, оскільки вона до третьої особи із заявою про зняття з реєстрації відповідачів не зверталась та відмови не отримувала, а наявність вказаного рішення суду є підставою для зняття з реєстраційного обліку відповідача в цій квартирі, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 169, 179, 212 - 215, 217, 218, 223, 224, 228, 294 ЦПК України; ст.ст.317, 383, 405 ЦК України, ст.ст.150 ЖК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, втратила право на користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації, - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, що зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: