Справа №486/1375/14-ц 14.07.2015 14.07.2015 14.07.2015
Провадження №22-ц/784/1630/15 Головуючий першої інстанції: Франчук О.Д.
Категорія: 48 Суддя-доповідач апеляційного суду: Коломієць В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.,

суддів Довжук Т.С., Шолох З.Л.,

при секретарі Богуславській О.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 травня 2015року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя.

Позивач вказував, що з 01 вересня 1993 року по 10 лютого 2010 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 За час подружнього життя вони придбали рухоме і нерухоме майно, яке, окрім двох житлових будинків АДРЕСА_1 було поділено між ними рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 04 грудня 2013 року. Зазначені будинки також були придбані під час шлюбу за нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу, що були оформлені на відповідачку, проте, оскільки на час розгляду справи у суді державну реєстрацію права власності за новим власником - ОСОБА_5 - не було проведено, то в задоволенні вимог про поділ цих будинків було відмовлено.

За твердженням позивача, в липні 2014 року він дізнався що ОСОБА_5 зареєструвала спірні житлові будинки на своє ім'я в відділі державної реєстрації Южноукраїнського міського управління юстиції.

Посилаючись на викладене ОСОБА_4, згодом уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати спірні житлові будинки спільною сумісною власністю подружжя та поділити їх, визнавши за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 загальною площею 27,9 кв.м, а за відповідачкою - право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 30,8 кв.м.

Відповідачка позов визнала частково та суду пояснила, що запропонований позивачем спосіб розподілу майна неможливий, оскільки вартість майна, яке просить виділити собі позивач, перевищує вартість майна, яке він пропонує виділити їй. Згоди на отримання грошової компенсації вона не надає. Тому просила суд поділити майно, виділивши кожному з них по 1/2 частці спірних житлових будинків кожному.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 травня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано спірні житлові будинки спільною власністю подружжя. Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності на ? частку житлового будинків НОМЕР_1, площею 30,8 кв.м., та НОМЕР_2, площею 27,9 кв.м., по АДРЕСА_1 за кожним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, сторони з 1 вересня 1993 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 серпня 2010 року, що набрало законної сили 21 серпня 2010 року, було розірвано (а.с. 4).

Відповідно до нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від 5 грудня 2007 року на ім'я відповідачки були придбані: житловий будинок з господарськими спорудами та земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_4, загальною площею 0,07 га, для обслуговування житлового будинку, що знаходяться по АДРЕСА_1; житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_2; земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_3, загальною площею 0,24 га, для ведення селянського господарства, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.11-14, 74-76).

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 04 грудня 2013 року, яким було поділено рухоме і нерухоме спільне сумісне майно сторін, було визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності на ? частку вищевказаних земельних ділянок за кожним. В задоволенні вимог про поділ вищезазначених будинків було відмовлено, оскільки на час розгляду справи у суді державну реєстрацію права власності за новим власником - ОСОБА_5 - не було проведено (а.с. 5-10).

Згідно Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності державна реєстрація права власності ОСОБА_5 на будинки НОМЕР_1 та НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 була вчинена 24 червня 2014 року (а.с. 81, 82).

Згідно положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи викладені вимоги закону та виходячи з положень ч.1 ст.70 СК України, той факт, що спірне майно було набуто під час шлюбу, доказів того, що воно придбано за особисті кошти дружини, а не за спільні кошти подружжя, відповідачкою не було надано, суд обґрунтовано визнав право спільної сумісної власності подружжя на це майно та встановив, що їх частки у цьому майні є рівними.

Даний висновок суду першої інстанції в апеляційному порядку не був оскаржений.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що поділити спірні будинки в натурі неможливо, оскільки їх вартість нерівноцінна, а згоду на отримання грошової компенсації відповідачка не надавала.

Проте повністю погодитися з таким висновком не можна.

За загальним принципом, встановленим ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно матеріалів справи єдиними доказами на підтвердження вартості спірних будинків є Звіти про незалежну оцінку вартості цього нерухомого майна, згідно яких вартість як будинку НОМЕР_1, так і будинку НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 є однаковою і становить 83860грн. по кожному з будинків (а.с. 85-110).

Доказів іншої вартості спірних будинків сторонами не було надано.

За такого, колегія суддів вважає можливим поділ в натурі спірних будинків між сторонами без стягнення грошової компенсації.

Той факт, що земельна ділянка, на якій розташовані спірні будинки, знаходяться спільній частковій власності сторін, не є перешкодою для поділу будинків в натурі, до того ж, враховуючи конфліктні відносини сторін, подальше перебування спірних будинків у спільній власності може загострити ці відносини.

Вирішуючи питання про порядок поділу цього майна в натурі між сторонами, колегія суддів враховує місце фактичного проживання позивача - у будинку НОМЕР_2, та той факт, що саме ним вже після розірвання шлюбу були проведені добудови та переобладнання цього будинку, а тому вважає доцільним визнати за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок НОМЕР_2 з господарськими спорудами по АДРЕСА_1, площею 27,9 кв.м., а за ОСОБА_5 - визнати право власності на житловий будинок НОМЕР_1 з господарськими спорудами по АДРЕСА_1, площею 30,8 кв.м.

Оскільки суд першої інстанції на зазначене належної уваги не звернув, то відповідно до ст.309 ЦПК України рішення в частині порядку поділу спільного сумісного майна подружжя підлягає зміні

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 травня 2015 року в частині порядку поділу спільного сумісного майна подружжя - змінити.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок НОМЕР_2 з господарськими спорудами по АДРЕСА_1, площею 27,9 кв.м., а за ОСОБА_5 - визнати право власності на житловий будинок НОМЕР_1 з господарськими спорудами по АДРЕСА_1, площею 30,8 кв.м.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді