У Х В А Л А

22 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Григор'євої Л.І., Лященко Н.П.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паракуда Ірина Вікторівна, відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_6, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на належну йому квартиру, яка передана ним в іпотеку для забезпечення виконання ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним договором.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 4 листопада 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19 грудня 2013 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано й ухвалено нове, яким позов ОСОБА_4 задоволено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2014 року рішення апеляційного суду скасовано, а рішення суду першої інстанції залишено в силі.

У заяві ОСОБА_4 про перегляд судового рішення порушується питання про скасування ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2014 року з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, зокрема, положень статті 88 Закону України "Про нотаріат", пунктів 283, 284 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України».

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 21 травня 2014 року, щодо якої подана заява про перегляд, суд касаційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, виходячи, окрім іншого, із того, що нотаріус вчинив спірний виконавчий напис на підставі поданих відповідачем документів, що підтверджують безспірність заборгованості.

В наданих для порівняння:

ухвалі від 11 березня 2015 року (справа № 6-31784св14) суд касаційної інстанції залишив в силі рішення суду першої інстанції про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв'язку з тим, що до заяви про вчинення виконавчого напису не було додано документів, які підтверджують безспірність заборгованості;

ухвалі від 11 березня 2015 року (справа № 6-1769св15) суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій, зазначивши, що задовольняючи позов суди вірно виходили із того, що виконавчий напис вчинено нотаріусом без дотримання вимог діючого законодавства, зокрема, Закону України «Про нотаріат» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_02_07/pravo1/T342500.html?pravo=1> та Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1>;

ухвалі від 8 квітня 2015 року суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які, задовольняючи позов на підставі належно оцінених доказів, дійшли правильного висновку про те, що виконавчий напис було вчинено при відсутності безспірності заборгованості боржника. При цьому суди врахували, що частина заборгованості вже стягнута рішенням суду, що свідчить про існування спору щодо заборгованості;

ухвалі від 9 квітня 2015 року суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, виходячи із того, що вимога в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_227/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1> на зазначену у виконавчому написі суму заборгованості позивачу не направлялася та й нарахування за кредитом здійснювалися до самого дня вчинення виконавчого напису, про що прямо зазначено в самому виконавчому написі. Також, на час вчинення виконавчого напису між сторонами у суді існував спір щодо розміру заборгованості за кредитом;

ухвалі від 15 квітня 2015 року суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які виходили із того, що на час вчинення виконавчого напису подані відповідачем документи не визначали безспірності заборгованості, оскільки позивач не виконав усі дії, визначені кредитним договором та нормами діючого законодавства;

ухвалі від 6 травня 2015 року суд касаційної інстанції залишив в силі рішення суду першої інстанції про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, виходячи із того, що наявність у суді спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором на момент вчинення виконавчого напису є тією обставиною, яка виключає безспірність боргу та можливість його стягнення із боржника за виконавчим написом нотаріуса.

Порівняння змісту указаних для прикладу судових рішень зі змістом судового рішення, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паракуда Ірина Вікторівна, відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_6, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за заявою ОСОБА_4 про перегляд судового рішення відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України:А.Г. Ярема Л.І. Григор'єва Н.П. Лященко