АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 688/5197/14-ц
Провадження № 22-ц/792/1120/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Грох Л.М.,

суддів: Костенка А.М., Пастощука М.М.,

при секретарі Гриньовій А.М.,

з участю представника апелянта ОСОБА_1,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Полонської міської ради, відділу Держземагенства у Полонському районі Хмельницької області, реєстраційної служби Полонського управління юстиції у Хмельницькій області, ОСОБА_3 про визнання недійсними та скасування рішень Полонської міської ради, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання незаконним рішення державного реєстратора, визнання незаконною державної реєстрації земельної ділянки, присвоєння їй кадастрового номера, їх скасування та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Полонської міської ради, відділу Держземагенства у Полонському районі Хмельницької області про визнання недійсними та скасування рішень Полонської міської ради, визнання недійсним Державного акта про право власності на земельну ділянку, визнання незаконною державної реєстрації земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 квітня 2015 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2, звертаючись до суду з вказаним позовом до відповідачів, посилався на те, що згідно з державним актом на право власності на землю від 30.09.2008 року він є власником земельної ділянки площею 0,10 га по АДРЕСА_1, цільове призначення якої - будівництво та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер НОМЕР_2. 22 жовтня 2014 року він дізнався, що реєстраційна служба Полонського райуправління юстиції видала ОСОБА_3 свідоцтво про право власності на цю ж земельну ділянку з іншим цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1. Цьому передувало ухвалення Полонською міською радою рішення № 8 від 26.02.2010 року, яким ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, яка розташована в АДРЕСА_1, площею 0,1 га для ведення особистого селянського господарства. 15 жовтня 2010 року рішенням міської ради № 6 вказану земельну ділянку передано ОСОБА_3 у власність. 26 вересня 2014 року рішенням Полонської міської ради № 20 внесені зміни у п.2 рішення № 6 від 15 жовтня 2010 року, яким додано «затвердити технічну документацію» та «кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3». Оскільки він є власником спірної земельної ділянки, і видані акти порушують його право власності, то просив визнати недійсними та скасувати вищевказані рішення Полонської міської ради, а також свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_4 від 08 жовтня 2014 року на імя ОСОБА_3; визнати незаконним здійснення державним реєстратором відділу Держземагенства у Полонському районі державної реєстрації земельної ділянки за ОСОБА_3, присвоєння земельній ділянці кадастрового номера НОМЕР_1 та скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_3 земельної ділянки, а також присвоєний 27 січня 2014 року кадастровий номер; визнати недійсним та скасувати рішення про реєстрацію права за ОСОБА_3 на земельну ділянку.

В грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася із зустрічним позовом до Полонської міської ради, відділу Держземагенства у Полонському районі та ОСОБА_2 і просила визнати недійсними та скасувати рішення Полонської міської ради від 06.12.2007 року № 8 в частині надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_2; скасувати рішення Полонської міської ради №11 від 28.07.2008 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,10 га по АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування жилого будинку; визнати недійсним державний акт НОМЕР_5 від 30.09.2008 року на ім'я ОСОБА_2; визнати незаконним здійснення державним кадастровим реєстратором відділу Держземагенства у Полонському районі державної реєстрації земельної ділянки за ОСОБА_2 та присвоєння цій земельній ділянці кадастрового номера НОМЕР_2.

Посилалася на те, що з 1990 року на підставі дозволу адміністрації Полонського спортивного комплексу «Колос» вона майже 20 років користувалася спірною земельною ділянкою під городництво. У 2007 році, після передачі цього земельного масиву до комунальної власності, вона зверталася до Полонської міської ради про надання їй спірної земельної ділянки у власність. Однак міська рада ухвалила оспорювані нею рішення на користь ОСОБА_2, який нібито мав цю земельну ділянку у користуванні, хоча він жодного дня нею не користувався. Оскільки була порушена процедура отримання ним земельної ділянки, вважала, що ці рішення Полонської міської ради та державний акт є незаконними.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 03 грудня 2014 року зустрічний позов об'єднаний з первісним позовом в одне провадження.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 21 квітня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсними та скасовано рішення Полонської міської ради:

- № 8 від 26.02.2010 року в частині надання ОСОБА_3 дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в АДРЕСА_1, площею 0,1 га;

- №6 від 15 жовтня 2010 року в частині передання ОСОБА_3 у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в АДРЕСА_1, площею 0,10 га;

- №20 від 26 вересня 2014 року в частині внесення змін у п. 2 рішення Полонської міської ради №6 від 15 жовтня 2010 року.

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_4 від 08 жовтня 2014 року, видане ОСОБА_3 на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в АДРЕСА_1, площею 0,1 га.

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі за ОСОБА_3 та присвоєний земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_1.

Скасовано рішення державного реєстратора реєстраційної служби Полонського районного управління юстиції №16343102 від 08 жовтня 2014 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану у АДРЕСА_1, площею 0,1 га за цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства.

В решті вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсним та скасовано рішення Полонської міської ради №8 від 06 грудня 2007 року в частині надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, орієнтовною площею 0,10 га, розташованої в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд;

рішення Полонської міської ради №11 від 28 липня 2008 року в частині передання у приватну власність ОСОБА_2, земельної ділянки площею 0,10 га, по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд;

державний акт серії НОМЕР_5 від 30 вересня 2008 року на право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,10 га, розташовану по АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_2

В решті вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просила змінити рішення в частині первісного позову, відмовивши у його задоволенні, в решті рішення залишити без змін. На думку апелянта судом не враховано, що право власності ОСОБА_2 на спірну ділянку припинилося з подачею ним відповідної заяви до міської ради, яка своїм рішенням № 6 від 26.02.2010 року припинила його право власності на ділянку. На це вказує і факт надання їй дозволу на розроблення техдокументації на цю ж земельну ділянку рішенням міськради від 26.02.2010 року № 8, та надання аналогічного дозволу ОСОБА_2 на іншу земельну ділянку. Суд прийшов до необґрунтованого висновку щодо цільового призначення спірної земельної ділянки, віднісши її до земель житлової та громадської забудови. При цьому не врахував, що згідно Генплану м. Полонне масив, де знаходиться спірна земельна ділянка - це рілля. Суд не врахував, що вона набула цю ділянку у власність у відповідності до процедури, визначеної законом, а порушення, допущені службовими особами Полонської міськради під час припинення права власності ОСОБА_2 на цю ділянку, не можуть бути підставою для оспорювання її права власності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає рішення суду в частині задоволення зустрічного позову та відмови у задоволенні його позовних вимог незаконним, просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов повністю та відмовити у зустрічному позові. На його думку прийняття Полонською міською радою оскаржуваних ОСОБА_3 рішень, видача йому державного акта на земельну ділянку, присвоєння їй кадастрового номера, не стосувалося інтересів позивачки та не порушувало її право, оскільки ОСОБА_3 на час прийняття оскаржуваних нею рішень міської ради ніякого відношення до спірної земельної ділянки не мала. Вважає помилковим висновок суду, що межі виділеної йому земельної ділянки не були визначені в натурі, а тому необхідним було розроблення проекту відведення земельної ділянки. Вважає, що суд безпідставно відмовив у його позові в частині визнання недійсним рішення державного реєстратора, а також присвоєння спірній земельній ділянці за зверненням ОСОБА_3 кадастрового номера, оскільки повторна реєстрація земельної ділянки за ОСОБА_3, на яку вже було зареєстроване його право, та присвоєння цій земельній ділянці ще одного кадастрового номера є незаконним. Крім того, суд безпідставно не застосував до зустрічного позову позовну давність та не відмовив у зустрічному позові з цих підстав.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_3 з мотивів, викладених у ній, та просив відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_2 як безпідставну.

Письмовою заявою ОСОБА_2 підтримав власну апеляційну скаргу та просив відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_3, а справу розглянути за його відсутності.

Полонська міська рада, відділ Держземагенства у Полонському районі та реєстраційна служба Полонського райуправління юстиції письмовими заявами просили розглянути справу без їх представників.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст. 155 ЗК України).

Встановлено, що рішенням Полонської міської ради від 06 грудня 2007 року № 8 ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0,10 га з подальшою передачею у приватну власність (а.с.37).

Рішенням Полонської міської ради №11 від 28 липня 2008 року (пункт 11) передано у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,10 га, що перебуває в його постійному користуванні і розташована по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.38)

30 вересня 2008 року ОСОБА_2 видано державний акт серії НОМЕР_5 на право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,10 га, розташовану по АДРЕСА_1. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №05 (а.с.5).

Рішенням Полонської міської ради від 26.02.2010 року № 8 ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0,10 га із земель сільськогосподарського призначення за рахунок земель комунальної власності, з метою передачі у приватну власність (а.с.7).

Рішенням Полонської міської ради №6 від 15.10.2010 року ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в АДРЕСА_1, площею 0,1 га. (а.с.8). Рішенням Полонської міської ради №20 від 26 вересня 2014 року внесено зміни у п. 2 рішення Полонської міської ради №6 від 15 жовтня 2010 року, яким додано „затвердити технічну документацію" та „кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1".

27 січня 2014 року здійснено державну реєстрацію зазначеної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі за ОСОБА_3 з присвоєнням кадастрового номера НОМЕР_1 (а.с.10,11).

08 жовтня 2014 року реєстраційною службою Полонського районного управління юстиції прийнято рішення №16343102 про реєстрацію права власності на цю земельну ділянку за ОСОБА_3 та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_4 (а.с.6, 170).

З кадастрового плану земельної ділянки ОСОБА_3 (кадастровий номер НОМЕР_1, а.с.94) та кадастрового плану земельної ділянки ОСОБА_2 (кадастровий номер НОМЕР_2, а.с.5, 309), вбачається, що ці ділянки практично повністю накладаються одна на одну. Існує лише розбіжність в лінійних промірах ВГ - 3,89 м та ГД - 28,67 м (згідно кадастрового плану ділянки ОСОБА_3.) та відповідно 3,88 м і 28,68 м (за кадастровим планом ділянки ОСОБА_2.), проте в обох випадках загальна довжина південної межі ділянки складає 32,56 м.

Тобто, предметом спору як за первісним, так і за зустрічним позовом, є фактично одна і та ж земельна ділянка площею 0,10 га, що розташована по АДРЕСА_1, яка, однак, має два різні кадастрові номери.

Частково задовольняючи первісний та зустрічний позови, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, спірна земельна ділянка на час здійснення процедури її передачі у власність ОСОБА_3 не була вільною і перебувала у власності іншої особи - ОСОБА_2, водночас надання у власність ОСОБА_2 цієї земельної ділянки органом місцевого самоврядування відбулося з порушенням вимог земельного законодавства.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що право власності ОСОБА_2 на спірну ділянку припинилося з подачею ним відповідної заяви до міської ради, є безпідставними.

Так, підстави та порядок примусового припинення права власності на земельну ділянку визначені в главі 22 ЗК України.

Однією з підстав припинення права власності на земельну ділянку є добровільна відмова власника від права на земельну ділянку (п.а ст.140 ЗК України).

Процедура припинення права власності у зв'язку з добровільною відмовою від цього права визначена статтею 142 ЗК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.142 ЗК України, припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Органи виконавчої влади або місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку, яка підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Статтею 132 ЗК України визначено, що така угода укладається у письмовій формі і має містити всі істотні умови, підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відомості про припинення права мають бути внесені у державний реєстр земель, внаслідок чого право відповідного суб'єкта вважається припиненим.

Встановлено, що 23 лютого 2010 року ОСОБА_2 звернувся до Полонського міського голови із заявою про вилучення у нього земельної ділянки площею 0,10 га, розташованої по АДРЕСА_1 (державний акт серії НОМЕР_5 від 30 вересня 2008 року) та зарахування її до земель міської ради (а.с.39).

Рішенням Полонської міської ради №6 від 26.02.2010 року за результатами розгляду цієї заяви припинено право ОСОБА_2 на користування зазначеною земельною ділянкою в АДРЕСА_1,33, розміром 0,10 га (а.с.40).

Зазначене рішення в силу ст.ст. 317, 321 ЦК України щодо змісту права власності і права користування як його складової, та непорушності права власності, вимог ст.142 ЗК України, не мало наслідком припинення права власності ОСОБА_2 на спірну ділянку.

Водночас Полонська міська рада та ОСОБА_2 не здійснили передбачену ст.142 ЗК України процедуру припинення права власності у зв'язку з добровільною відмовою останнього від цього права шляхом укладення нотаріально посвідченої угоди про передачу права власності на земельну ділянку, та її державної реєстрації, тому досі ОСОБА_2 є власником зазначеної земельної ділянки.

Відповідно до ч.5 ст.116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Оскільки спірна земельна ділянка на період процедури передачі її у власність не була вільною, бо перебувала у власності ОСОБА_2, то Полонська міська рада, приймаючи рішення про надання ОСОБА_3 дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, передачу земельної ділянки у власність, діяла з порушенням закону поза межами своїй компетенції.

Відтак суд обґрунтовано визнав недійсними вищевказані рішення міської ради щодо передачі у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_3, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, та скасував державну реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі і присвоєний їй кадастровий номер, державну реєстрацію права ОСОБА_3 на земельну ділянку.

Той факт, що ОСОБА_3 діяла добросовісно у відповідності до визначеної законом процедури, а порушення закону при прийнятті оскаржуваних рішень на її користь були допущені службовими особами Полонської міськради, не спростовує наведених висновків суду.

Водночас необґрунтованими є доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про помилковість висновку суду щодо цільового призначення спірної земельної ділянки та віднесення її до земель житлової та громадської забудови.

Встановлено, що земельний масив площею 1 га в районі міського стадіону, що надавався в користування Полонському спортивному комплексу „Колос", за рішенням Полонської міськради від 12.03.2002 року № 9 (п.8) вилучено та передано під будівництво житлових будинків (а.с.183-184).

Рішенням Полонської міськради № 9 від 06.12.2007 року (пункти 13-14) виділено земельну ділянку для дороги по АДРЕСА_1 та кільцевої дороги по периметру земель МФОК „Колос" за рахунок відчужених земель після проведеної інвентаризації, які були в користуванні МФОК „Колос" (а.с.186).

До категорії земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови (п. "б" ч. 1 ст. 19, статті 38, 39 ЗК).

Таким чином для віднесення земельної ділянки до земель житлової та громадської забудови закон передбачає дві умови: земельна ділянка має бути розташована в межах населеного пункту; вона повинна "використовуватися для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування".

З врахуванням положень ст. 20 ЗК України положення ст. 38 ЗК України слід розуміти так, що до даної категорії земель належать і ділянки, що не використовуються, але призначені для вказаних потреб.

Відповідно до ст. 31 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" та ст.ст. 10-11 Закону України „Про планування і забудову територій", чинного на час виникнення спірних правовідносин, планування територій населеного пункту відноситься до повноважень місцевої ради.

Відтак Полонська міська рада, визначивши цільове призначення спірної земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, діяла в межах своїх повноважень у відповідності до закону.

Не спростовують висновків суду в частині задоволення зустрічного позову та відмови у первісному позові і доводи апеляційної скарги ОСОБА_2

Так, його твердження про визначеність меж виділеної йому земельної ділянки в натурі, та відсутність потреби у розробленні проекту відведення земельної ділянки є безпідставними.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частина 1 статті 118 ЗК України визначає порядок безоплатної передачі земельної ділянки відповідно пункту „а" ч.3 ст. 116 ЗК України - шляхом приватизації громадянами земельних ділянок, які перебувають у їх користуванні.

В свою чергу частинами 6-9 статті 118 ЗК України врегульовано процедуру одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації на підставі пункту „в" ч.3 ст. 116 ЗК України. Ця процедура є багатоетапною і передбачає виготовлення проекту відведення земельної ділянки на підставі відповідного дозволу органу місцевого самоврядування (органу виконавчої влади), його погодження та затвердження.

Аналогічну вимогу щодо обов'язкового складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок (у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України) у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок передбачала стаття 50 Закону України „Про землеустрій" в редакції від 22.05.2003 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Порядком розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженим постановою КМУ від 26.05.2004 року № 677 та чинним на час виникнення спірних правовідносин, передбачалося, що проект відведення земельної ділянки не розробляється лише у разі, коли земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається в користування або безоплатно передається у власність чи набувається у власність на підставі цивільно-правових угод без зміни її цільового призначення (абзац другий пункту 2 Порядку).

Як вбачається зі змісту рішення Полонської міської ради від 06 грудня 2007 року № 8 про надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (а.с.37), та рішення №11 від 28 липня 2008 року (пункт 11) про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,10 га по АДРЕСА_1, що перебуває в його постійному користуванні (а.с.38), останній набув право власності на цю земельну ділянку в порядку приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян відповідно до пункту „а" ч.3 ст.116 ЗК.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту перебування спірної земельної ділянки у користуванні ОСОБА_2 на час її приватизації ним, як і встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відповідно до вимог закону.

При цьому показання свідків, схема стадіону „Полонь" - АДРЕСА_1, на які посилався апелянт, не є допустимими доказами на підтвердження факту встановлення меж ділянки в натурі.

Наведене свідчить про те, що вказані рішення Полонської міської ради від 06 грудня 2007 року № 8, від 28 липня 2008 року №11 (пункт 11), а також виданий на їх підставі державний акт на земельну ділянку, прийняті з порушенням норм ч.3 ст. 116, ч.ч. 6-9 ст. 118 ЗК України, ст. 50 Закону України „Про землеустрій", відтак є незаконними.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Зміст протоколу засідання постійної комісії з розгляду земельних питань Полонської міськради № 11 від 04.12.2007 року, скарги ОСОБА_1 від 01.04.2008 року, рішення Полонської міськради № 8 від 06.12.2007 року про надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення техдокументації із землеустрою (а.с.175, 315-316, 408-409) підтверджує той факт, що сім'я ОСОБА_1 тривалий час користувалася спірною земельною ділянкою і в грудні 2007 року також зверталася до Полонської міської ради про узаконення свого володіння нею.

Наведене спростовує посилання апелянта ОСОБА_2 на те, що оспорювані ОСОБА_3 рішення не стосувалися її інтересів та не порушували її право.

Доводи апеляційної скарги про незаконність присвоєння спірній земельній ділянці за зверненням ОСОБА_3, кадастрового номера державним кадастровим реєстратором відділі Держземагенства у Полонському районі, спростовуються фактом відсутності даних у Національній кадастровій системі про зареєстровану земельну ділянку ОСОБА_2 з кадастровим номером НОМЕР_6 на час проведення державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_7 за ОСОБА_3 - 27 січня 2014 року, що не давало підстав для відмови у державній реєстрації земельної ділянки.

Водночас на час прийняття рішення №16343102 від 08 жовтня 2014 року про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_3 підстав для відмови в державній реєстрації права власності, передбачених ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державного реєстратора не було.

Крім того, оспорюваним рішенням задоволено вимоги ОСОБА_2 та скасовано державну реєстрацію зазначеної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі за ОСОБА_3 та присвоєний їй кадастровий номер НОМЕР_1, а також скасовано рішення державного реєстратора №16343102 від 08 жовтня 2014 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на цю земельну ділянку.

Твердження апелянта про пропуск позовної давності позивачкою ОСОБА_3 не відповідає обставинам справи та не спростовує висновків суду щодо цього питання.

Так, згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Дійсно, ОСОБА_3 була обізнана про існування оспорюваних нею рішень міськради, державного акта на ім'я ОСОБА_2 ще у 2007-2008 роках.

Проте, як пояснив у засіданні апеляційного суду її представник, після ухвалення Полонською міською радою рішення №6 від 26.02.2010 року про припинення права ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку за його ж заявою, вона добросовісно вважала (і вважає), що його право власності на ділянку припинилося.

Факт звернення ОСОБА_3 у лютому 2011 року з адміністративним позовом до Полонської міськради, третя особа - відділ Держкомзему у Полонському районі про визнання нечинним рішення міської ради про скасування попередніх рішень № 8 від 26.02.2010 року про надання їй дозволу на виготовлення техдокументації із землеустрою та № 6 від 15.10.2010 року про передачу їй у власність спірної земельної ділянки, як вбачається зі змісту постанови Вінницького апеляційного адмінстративного суду від 09.11.2011 року (а.с. 45-46), не свідчить про її обізнаність щодо існування права власності ОСОБА_2 на спірну ділянку.

Таким чином апелянт не спростував висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 дізналася про порушення свого права у серпні 2012 року, після отримання відповіді з відділу Держземагентства у Полонському районі про наявність чинного державного акта про право власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку, відтак, подала зазначений позов у межах позовної давності, визначеної ст. 257 ЦК України.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Л.М.Грох

__________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції:Головко Н.П. Провадження № 22-ц/792/1120/15

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 59