Справа № 265/3295/14-ц
Провадження № 2/265/38/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2015 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Костромітіної О. О.,

при секретарі Трушковій Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл сумісно нажитого майна подружжя. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що він знаходився у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_2 з 28 жовтня 2000 року по 31 липня 2012 року. У період шлюбу ним із відповідачем було придбано за сумісні кошти квартиру за № 11 у будинку № 80 по проспекту Маршала Жукова у місті Маріуполі та автомобіль НОМЕР_1, право власності на яке було оформлено за відповідачем. З підстав наведеного, просив визнати за ним право власності на 1/2 частину зазначеного спірного майна. В ході розгляду справи позивачем було змінено позовні вимоги, відповідно до яких він просив визнати квартиру за № 11 у будинку № 80 по проспекту Маршала Жукова у місті Маріуполі та автомобіль марки «Hyundai IX-35», державний номер НОМЕР_2, сумісним майном подружжя та провести його розподіл, відповідно до якого за ним визнати право власності на автомобіль, за відповідачем право власності на квартиру без стягнення з останньої грошової компенсації в рахунок вартості майна. Оскільки автомобіль знаходиться у фактичному володінні відповідача, просив також зобовязати ОСОБА_2 передати йому автомобіль НОМЕР_1.

У судове засідання позивач ОСОБА_1, не зявився, надавши до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_3, яка діє на підставі угоди про надання правової допомоги, просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Крім того, пояснила, що квартира за № 11 у будинку № 80 по проспекту Маршала Жукова у місті Маріуполі та автомобіль НОМЕР_1 були придбані сторонами за сумісні кошти подружжя. Однак, грошові кошти на покупку квартири та її ремонт також надавала мати позивача ОСОБА_4 у сумі 5000 доларів США. На підтвердження факту отримання грошових коштів позивач надав матері розписку, відповідач ОСОБА_2 під час передачі грошових коштів присутня не була. Факт того, що грошові кошти на придбання квартири надавали батьки відповідача ОСОБА_2 позивач не визнає. Просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та розподілити майно відповідно до позовних вимог, а саме ОСОБА_1 виділити у власність автомобіль, ОСОБА_5 - квартиру, оскільки позивач має водійське посвідчення, а у квартирі фактично проживає ОСОБА_2 Незважаючи на те, що квартира у своїй вартості є більшою за вартість автомобіля, просила не стягувати грошові кошти з відповідача в рахунок компенсації вартості майна.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі та пояснила, що вона дійсно перебувала у зареєстрованому шлюбі із позивачем ОСОБА_1 з 28 жовтня 2000 року по 31 липня 2012 року. За час шлюбу із позивачем ними дійсно була придбана квартира за № 11 у будинку № 80 по проспекту Маршала Жукова у місті Маріуполі та автомобіль марки «Hyundai IX-35». Однак, на покупку квартири грошові кошти їй додавали батьки у сумі 4000 доларів США, про що вона ставила до відома позивача ОСОБА_1, однак письмову згоду від нього про це вона не отримувала. Грошові кошти вона отримала надавши боргову розписку ОСОБА_6, яку вони склали із матірю 02 лютого 2005 року. Квартиру вони купили всього за 12000 доларів. В ході розгляду справи змінила свої пояснення та пояснила, що насправді квартира стоїла не 12000 доларів, а 12000 гривен, та батьки їм не додавали гроші на покупку квартири, а квартира повністю була придана за кошти батьків. Ремонт у квартирі вони із чоловіком робили за свої кошти. Борг батькам вона так і не повернула. Машина була придбана за кошти, які вона назбирала від своєї підприємницької діяльності за два роки під час шлюбу, тому вона в частині розподілу автомобіля позовні вимоги також не визнає та просить відмовити позивачу у задоволені його позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_7, яка діє на підставі довіреності, просила відмовити у задоволені позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції посилалась на норми ст.65 СК України. Вважає, що оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.65 СК України, позивачем не подано позов щодо недійсності договору позики щодо отримання ОСОБА_2 грошових коштів у борг на покупку квартири 02 лютого 2005 року, то ця позика є дійсною і повинна бути включена до боргових зобовязань подружжя разом із майном яке ними було придбано. Відповідно до ст.1047 ЦК України борговий документ розписка, що була надана відповідачем ОСОБА_2 на підтвердження своїх заперечень є належним документом, що підтверджує укладання договору позики. У розписці зазначено цільове використання позичених коштів - придбання квартири, а тому вважає доведеним факт того, що саме за ці кошти була придбана спірна квартира сторонами по справі. Зауважила, що позика була отримана відповідачем 02 лютого 2005 року та на цей час відповідно до курсу НБУ 4000 доларів у гривневому еквіваленті становило 21213,60 гривен. Вартість квартири відповідно до договору купівлі-продажу склала 11948 гривен, із чого можна зробити висновок, що спірна квартира була повністю придбана за позичені у батьків відповідача грошові кошти. Відповідно до висновків судової експертизи загальна вартість квартири і автомобіля складає 664468,24 гривен, відповідно 1/2 частина складає 332234,12 гривен. Розмір боргових зобовязань подружжя перед батьками відповідача у гривневому еквіваленті станом на час розгляду справи становить 86880 гривен, а 1/2 частина 43440 гривен. Таким чином, розмір 1/2 частини кожного з подружжя у сумісному майні становить з урахуванням боргових зобовязань 288394,12 гривен, що значно менше, ніж вартість автомобіля, який позивач просить виділити йому, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не відповідають вимогам діючого законодавства.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що відповідач ОСОБА_2 є її дочкою, позивач ОСОБА_1 - її зять. Щодо обставин придбання автомобіля свідку нічого не відомо. На покупку квартири за № 11 у будинку № 80 по проспекту Маршала Жукова у місті Маріуполі у 2005 році грошові кошти надавала вона. Так, вона передала відповідачці 4000 доларів під боргову розписку саме на покупку квартири. Під час передачі грошових коштів був присутнім сусід ОСОБА_8, який позичав 400 доларів. Квартира була придбана приблизно за 12000 гривен. Також пояснила, що під час передачі грошових коштів у борг відповідачці ОСОБА_2 в сумі 4000 доларів США, позивач ОСОБА_1 присутнім не був . Грошові кошти вона безпосередньо передавала ОСОБА_2, як вона ними розпорядилася потім їй не відомо.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він товаришує із батьками відповідача ОСОБА_2, вони є сусідами. У 2005 році вони зайняли у нього 400 доларів США, це було 02 лютого 2005 року. Він став свідком того, як батьки ОСОБА_2 надали їй грошові кошти у позику, а саме вони додавали їй гроші на квартиру, як він памятає вони передавали їй 12000 гривен під розписку. Її чоловіка ОСОБА_1 при цьому не було.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що ОСОБА_1 є її сином, відповідач ОСОБА_2 її колишньою невісткою. У 2005 році вони вирішили придбати квартиру, для чого 09 січня 2005 року ОСОБА_1 зайняв у неї грошові кошти у сумі 5000 доларів США, ОСОБА_2 при цьому присутня не була. Позику син досі свідку не повернув.

Допитавши сторони, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 31 липня 2012 року шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 розірвано, прізвище після розірвання шлюбу ОСОБА_9 змінено на дошлюбне «Чубарова». Зазначеним рішенням суду встановлено, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі з 28 жовтня 2000 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 22 лютого 2005 року, посвідченого державним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу, ОСОБА_9 придбала квартиру за № 111 у будинку № 80 по проспекту Маршала Жукова у місті Маріуполі за 11 948 гривен. У тексті зазначеного договору купівлі-продажу мається заява ОСОБА_1, у якій зазначено, що він надає згоду своїй дружині ОСОБА_9 на укладання договору купівлі-продажу за гроші набуті ними під час шлюбу та є обєктом права спільної сумісної власності. Договір підписаний ОСОБА_9Г.( а.с.94).

Відповідно до довідки від 21 травня 2014 року, виданої начальником центра № 1 надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, обслуговування м.Маріуполь та Новоазовського району при УДАЇ ГУМВС України, автомобіль НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_9 з 24 березня 2012 року ( а.с.8).

Відповідно до довідки-рахунку від 22 березня 2012 року, автомобіль НОМЕР_1, придбаний ОСОБА_9 за 255150 гривен ( а.с.9).

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи від 21 листопада 2014 року, проведеною експертом ОСОБА_10, ринкова вартість квартири за № 111 у будинку № 80 по проспекту Маршала Жукова у місті Маріуполі на час проведення експертизи складає 354642 гривен.

Відповідно до висновків судової експертизи за № 80 від 31 липня 2014 року, проведеної судовим експертом ОСОБА_11, ринкова вартість автомобіля НОМЕР_1, на час оцінки складає 309826 гривен.

Відповідно до копії розписки від 09 січня 2005 року, ОСОБА_1, взяв в борг у ОСОБА_4, грошові кошти на купівлю квартири та ремонтні роботи у квартирі , в сумі 5000 доларів США, які він зобовязався повернути за вимогою.

Відповідно до копії розписки від 02 лютого 2005 року, ОСОБА_6 дала в борг своєї дочці ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 4000 доларів США на придбання житла. Під текстом розписки зазначені підписи ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_8.

Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Як розяснено в п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до ч.1 ч.3 ст. 65 Сімейного Кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Для укладання одним із подружжя договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Зі змісту ст.31 ЦК України вбачається, що правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість.

Відповідно до вимог ч.ч.2,4 ст.65 СК України при укладені договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, копії боргових розписок наданих сторонами по справі, є належним документом, що підтверджує факт отримання у борг грошових коштів як ОСОБА_2 02 лютого 2005 року у сумі 4000 доларів, так і 09 січня 2005 року ОСОБА_1 у сумі 5000 доларів США. Однак, на думку суду, договір позики укладений на суму, що відповідно до матеріалів справи перевищує вартість двокімнатної квартири на час укладення, є таким, що виходить за межі дрібного побутового та стосується цінного майна, а тому згода іншого з подружжя на його укладання повинна бути надана у письмовій формі відповідно до ч.3 ст.65 СК України.

Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57-60 ЦПК України.

Суд не може прийняти до уваги доводи відповідача щодо використання займаних коштів в інтересах сім`ї на придбання квартири, оскільки позивачем зазначений факт заперечується, свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_8, суду пояснили, що ОСОБА_1 не був присутнім під час отримання ОСОБА_13 грошових коштів у позику. Крім того, відповідачем ОСОБА_2 було підписано договір купівлі-продажу квартири, у якому було зазначено, що ОСОБА_1 надає згоду на купівлю квартири за гроші набуті ними під час шлюбу.

Оскільки судом не встановлено факт використання одержаних за договором позики грошових коштів в інтересах сім`ї - на придбання квартири, то з огляду на наведене, з урахуванням положення ч.4 ст.65 СК України, суд приходить до висновку, що такий договір позики не створює обовязків для другого з подружжя.

З підстав наведеного суд приходить до висновку, що квартира за № 11 у будинку № 80 по проспекту Маршала Жукова у місті Маріуполі та автомобіль НОМЕР_1 є сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у звязку із чим підлягає розподілу між сторонами.

Згідно ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. У відповідності до ч.2 ст.71 СК України, неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Враховуючи вартість квартири за № 11 у будинку № 80 по проспекту Маршала Жукова у місті Маріуполі, яка складає 354642 гривень, та вартість автомобіля НОМЕР_1, яка складає 309826,24 гривен, неможливості їх поділу та сумісне користування сторонами, суд приходить до висновку щодо розподілу зазначеного майна в натурі та задоволення вимог позивача. Такий розподіл на думку суду не порушить права жодної зі сторін, оскільки позивач просить виділити собі в натурі автомобіль, який відповідно до ринкової оцінки є меншим у вартості ніж квартира без стягнення на свою користь із відповідача ОСОБА_2 грошової компенсації. Відповідач ж заперечуючи проти задоволення позовних вимог, ніяких зустрічних вимог щодо спільного майна не заявила та не запропонувала іншого варіанту його розподілу.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1773,21 гривень, з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1427,33 гривень.

Керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна що є обєктом спільної сумісної власності подружжя та розподіл майна що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль НОМЕР_3 обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Поділити сумісне набуте майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в цілому на квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в цілому на автомобіль НОМЕР_3.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1773,21 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1427,33 гривень.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі в 10-дений строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О.Костромітіна