АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі Кропивній К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 березня 2015р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

встановила:

у жовтні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 518 000грн. боргу.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 13 квітня 2009р. уклав з відповідачем договір позики, відповідно до якого відповідач отримала 308 000грн., що було еквівалентно 40 000доларів США, які зобов'язалася повернути до 13 квітня 2014р. Проте, свої зобов'язання не виконала і грошові кошти не повернула, тому вони підлягають примусовому стягненню з врахуванням курсу долара до гривні на момент повернення.

У березні 2015р. представник позивача подав заяву про збільшення розміру позовних вимог і просив стягнути з відповідача 942 280грн., посилаючись на збільшення курсу долара після звернення до суду з даним позовом.

Рішенням суду від 26 березня 2015р. позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про стягнення з відповідача 308 000грн. боргу.

Апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та безпідставне нарахування суми боргу з урахуванням курсу долара на момент ухвалення рішення суду.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення представника позивача, який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 13 квітня 2009р. сторони уклали договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, відповідно до якого відповідач позичила у позивача 308 000грн., що є еквівалентом 40 000 доларів США по курсу НБУ на день посвідчення договору, та зобов'язалася їх повернути до 13 квітня 2014р. без врахування відсотків.

Також сторони погодили, що факт одержання грошей підтверджується розпискою,

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/6713/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Вовк Є.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики (с.с.4).

Згідно розписки ОСОБА_1 13 квітня 2009р. вона отримала 308 000грн., що

- 2 -

еквівалентно 40 000 доларам США про курсу НБУ, та зобов'язалася повернути вказану суму грошей готівкою по курсу Нацбанку 13 квітня 2014р. без нарахування відсотків (с.с.5).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач свої зобов'язання не виконала і борг у визначений договором строк не повернула.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позико-давцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Отримання грошових коштів за договором позики підтверджено розпискою відповідача і нею не спростовувалося. Також відповідач не заперечувала, що грошові кошти нею позивачу у визначений договором строк повернені не були.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що сума боргу підлягає примусовому стягненню з відповідача.

Згідно частин 1 та 2 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривні, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У договорі позики сторони визначили грошовий еквівалент в іноземній валюті, у наданій позикодавцю розписці відповідач підтвердила своє зобов'язання повернути отримані грошові кошти у еквіваленті до долара по курсу Нацбанку України на момент повернення - 13 квітня 2014р., своє зобов'язання не виконала, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача суму боргу з врахуванням курсу долара на день ухвалення рішення суду.

Доводи апелянта, що договір позики не передбачав повернення грошових коштів за курсом долара, не ґрунтуються на умовах договору позики, який уклали сторони, та суперечить тексту розписки, яку склала відповідач при отримані грошових коштів від позивача.

- 3 -

Судом повно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 березня 2015р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: