Справа № 344/585/15-ц
Провадження № 2/344/1803/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0225 га, надану для ведення садівництва, яка розташована на території Івано-Франківської міської ради, в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

Відповідач подав до суду зустрічну позовну заяву відповідно до якої просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0225 га, надану для ведення садівництва, яка розташована на території Івано-Франківської міської ради, в порядку спадкування.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні суду повідомила, що після смерті її чоловіка ОСОБА_3, який помер 20.12.1999 року, вона прийняла спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0225 га, надану для ведення садівництва, яка розташована на території Івано-Франківської міської ради. З метою одержання свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 у вересні 2014 року звернулась до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, однак їй було відмовлено, у звязку з наявністю заповіту ОСОБА_3 Стверджує, що земельна ділянка не охоплюється заповітом її померлого чоловіка, після його сметрі вона повністю мала перейти у її власність, оскільки, оригінал Державного Акту на право приватної власності на землю, виданого її чоловіку ОСОБА_3 знаходиться у неї, що є прямим доказом того, що земельна ділянка чоловіком передана їй. На підставі наведеного просила позов задоволити, в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав пояснення надані позивачкою, просив первісний позов задоволити, в задоволенні зустрічного відмовити.

Відповідач (позивач за зустрічним позовом) в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, суду повідомив, що 20.12.1999 року помер його дідусь ОСОБА_3 01.03.1994 року ним було складено заповіт, відповідно до якого спадкоємцем всього майна, що належить спадкодавцеві на день смерті, з чого б воно не складалося і де б вого не знаходилося є ОСОБА_2 На підставі даного заповіту державним нотаріусом було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частини двохкімнатної квартири АДРЕСА_1. Також до складу спадщини ввійшла земельна ділянка площею 0,0225 га, надана для ведення садівництва, яка розташована на території Івано-Франківської міської ради, проте, оформити на неї свідоцтво про право на спадщину на той час ОСОБА_2 не міг через відсутність правовстановлюючих документів. Про наявність державного акту на вказану земельну ділянку ОСОБА_2 дізнався із поданого ОСОБА_1 позову. Оскільки, позивачка (за первісним позовом) відмовляється надати ОСОБА_2 Державний акт на земельну ділянку, можливості зареєструвати дану земельну ділянку на свої імя ОСОБА_2 не має, у звязку з чим змушений звернутись до суду із зустрічним позовом. Враховуючи вищенаведене просив поновити строк на подання позовної заяви, задоволити зустрічний позов в повному обсязі, в задоволенні первісного відмовити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявилася, попередньо подала до суду заяву, відповідно до якої просила розгляд справи проводити без участі представника (а.с.91).

Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, судом встановлено.

20.12.1999 року помер чоловік ОСОБА_1 та дідусь ОСОБА_2 - ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ОСОБА_4 І-НМ 045702 від 20.12.1999 року (а.с.60).

01.03.1994 року ним (ОСОБА_3В) було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за №4Д-224, відповідно до якого спадкоємцем всього майна, що належить спадкодавцеві на день смерті, з чого б воно не складалося і де б не знаходилося є ОСОБА_2, що підтверджується копією заповіту (а.с.152).

Згідно ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

20.06.2000 року відповідачем ОСОБА_2 було подано до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, з якої вбачається що на день смерті залишилось спадкове майно: квартира та земельна ділянка (а.с.58).

Позивачка (за первісним позовом) мала право на спадкування обовязкової долі згідно ст. 535 ЦК України, однак, вона також 20.06.2000 року подала до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори заяву, відповідно до якої від одержання Свідоцтва про право на спадщину на обовязкову долю вона відмовилась (а.с. 59).

Як вбачається із рішення Івано-Франківського міського суду від 03.03.2004 року, яке ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 22.06.2004 року залишене без змін, заява від 20.06.2000 року ОСОБА_1 була написана свідомо і підстав вважати її недійсною суд не вбачає (а.с.202, 203).

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На підставі заповіту ОСОБА_3 від 01.03.1994 року та заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної конториАндрусяк К.Ф. 27.06.2000 року за реєстром №4Д-809 видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_2 (а.с.65).

Також до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 ввійшла земельна ділянка площею 0,0225 га, надана для ведення садівництва, яка розташована на території Івано-Франківської міської ради.

В судовому засіданні було встановлено, що позивачу (за зустрічним позовом) не було відомо про наявність Державного акту на право приватної власності на землю від 22.06.1994 року секрії ІФ 15/2-001346 і він мав намір здійснити оформлення земельної ділянки в порядку приватизації.

Дізнавшись з позову ОСОБА_1 про наявність Державного акту на землю, ОСОБА_2 11.02.2015 року отримав копію з архівного примірника державного акту на право приватної власності на землю Серія ІФ №15/2-001346 від 22.06.1994 року та звернувся до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, належну ОСОБА_3, померлого 20.12.1999 року. Однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки, така видача проводиться на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.157).

Позивачка (за первісним позовом) ОСОБА_1 не заперечила, того факту, що вона відмовляється добровільно надати відповідачу(за первісним позовом) ОСОБА_2 Державний акт на право приватної власності на землю, оскільки, вважає, що заповіт її чоловіка не поширюється на спірну земельну ділянку, а тому вона на підставі ст.ст. 1245, 1261 ЦК України спадкувала її в першу чергу.

Однак, з таким твердженням позивачки (за первісним позовом) погодитись не можна, оскільки, відповідно до заповіту 01.03.1994 року ОСОБА_2 є спадкоємцем всього майна, що належить спадкодавцеві на день смерті, з чого б воно не складалося і де б не знаходилося. Від своєї обовязкової частки ОСОБА_1 відмовилась в користь ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно вимог ст. 1268 ЦК Ураїни спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст. 1296 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи та пояснень сторін ОСОБА_2 не відмовився від прийняття спадщини на відміну від ОСОБА_1

Статтею 10 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що вимога первинного позову про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом є необгрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення, а позовна вимога зустрічного позову про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0225 га, надану для ведення садівництва, яка розташована на території Івано-Франківської міської ради, в порядку спадкування підлягає до задоволення.

На підставі ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1225, 1233, 1268, 1296 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 208, 209, 212-215 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0225 га, надану для ведення садівництва, яка розташована на території Івано-Франківської міської ради, в порядку спадкування задоволити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на земельну ділянку площею 0,0225 га, надану для ведення садівництва, яка розташована на території Івано-Франківської міської ради, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Пастернак І.А.