АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого Калиновського А.Б.

Суддів Гайдук В.І., Єлізаренко І.А.

При секретарі Видюковій Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про розірвання договорів банківського вкладу, стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про розірвання договорів банківського вкладу, стягнення коштів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Судом встановлено, що 11 березня 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу «Стандарт на 12 міс.» №SAMDN7410, за умовами якого позивач внесла на особовий рахунок №7486 грошові кошти у розмірі 20000,00 ЕUR. Внесення коштів підтверджується банківською квитанцією № 15 від 11 березня 2013 року. Вклад оформлений на 365 днів по 11 березня 2014 року. За умовами договору банківського вкладу, на суму вкладу нараховуються відсотки по ставці 8 % річних. Періодичність нарахування 1 місяць(а.с. 11 12).

05 вересня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу «Стандарт на 12 міс.» №SAMDN5809, за умовами якого позивач внесла на особовий рахунок №7486 грошові кошти 25000,00 ЕUR. Внесення коштів підтверджується банківською квитанцією № 7 від 05 вересня 2013 року. Вклад оформлений на 366 днів по 05 вересня 2014 року включно. За умовами договору банківського вкладу, на суму вкладу нараховуються відсотки по ставці 7% річних. Періодичність нарахування 1 місяць(а.с. 13 14).

22 січня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено заяву №SAMDNWFD100 про відкриття депозитного рахунку на умовах вкладу «Стандарт», за умовами якого позивач внесла на особистий рахунок №9201 грошові кошти в розмірі 40000,00 USD. Внесення коштів підтверджується банківською квитанцією від 22 січня 2014 року. Вклад оформлений на 366 днів по 22 січня 2015 року включно. За умовами договору банківського вкладу, на суму вкладу нараховуються відсотки по ставці 10% річних. Періодичність нарахування 1 місяць (а.с. 15 16).

30 квітня 2014 року позивачем на адресу ПАТ КБ «ПриватБанк» було направлено заяву, в якій ОСОБА_2 просила відповідача нарахувати та сплатити їй відсотки за банківськими вкладами, що розміщені нею в ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 17 18).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд правильно виходив з того, що позивач не здійснила дій, необхідних за визначеними договорами та законодавством порядком, для дострокового їх розірвання та отримання вкладів і процентів за ними, а саме не направила відповідачу ПАТ КБ «ПриватБанк» заяв про дострокове розірвання договорів.

Доводи апеляційної скарги позивачки про те, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено їй у задоволенні позову не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу, незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

За ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час.

За правилами ч. 6 ст. 1061 ЦК України, проценти на вклад виплачуються вкладникові на його вимогу.

Зазначені вище норми ЦК України не суперечать з умовами укладених сторонами договорів та свідчать про те, що розірвання останніх, наступна видача коштів за ними здійснюється виключно за заявою клієнта банку.

Відповідно до умов спірних договорів, що за своєю суттю є ідентичними за змістом, сторонами було досягнуто згоди про можливість лонгування укладених договорів за наступних умов.

Так, положення п.п. 6, 7 укладених сторонами договорів передбачають можливість продовження терміну дії договору за відсутності заяви клієнтів про бажання витребування вкладу.

Пунктом 9 договорів передбачено право сторін достроково розірвати договір, повідомивши про це іншу сторону за два банківські дні до дати розірвання договору.

Таким чином, умовами договору визначено порядок виплати коштів у тому числі при достроковому розірванні договору сторони передбачили, що виключно заявою клієнта оформлюється волевиявлення як щодо небажання продовжити термін дії договору, так і щодо дострокового розірвання договору, наслідком чого є обовязок банку видати кошти за вкладом.

Пунктом 3.3 Глави 3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України № 516 від 03 грудня 2003 року передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги фізичної особи про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ / заява про повернення коштів тощо) /далі - вимога/ банк зобов'язаний: прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі фізичній особі письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім'я та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним поза балансовим рахунком.

Банк зобов'язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу(депозиту). Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку.

Відповідно до п. 20.7 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 12.11.2003 року № 492, для дострокового розірвання дії договору банківського вкладу або повернення частини вкладу за бажанням вкладника - фізичної особи вкладник зобов'язаний повідомити про це банк шляхом подання заяви.

У заяві, яка складається за довільною формою, вкладник - фізична особа, зокрема, має зазначити номер і дату укладання договору банківського вкладу, суму вкладу або його частину, а також зазначити дату, коли банк зобов'язаний повернути кошти вкладнику. Таку заяву вкладник - фізична особа подає до банку у двох примірниках не пізніше ніж за два робочих дні до дати отримання коштів, зазначеної в заяві. Один примірник заяви з відміткою банку про отримання повертається вкладнику - фізичній особі.

Як видно, позивач не здійснила дій, необхідних за визначеними договорами та законодавством порядком, для дострокового їх розірвання та отримання вкладів і процентів за ними, а саме не направила відповідачу ПАТ КБ «ПриватБанк» заяв про дострокове розірвання договорів або про отримання вкладів.

Щодо направленої ОСОБА_2 на адресу відповідача заяви від 29.04.2015 року(а.с. 17) про нарахування та виплату їй відсотків за банківськими вкладами, що розміщені позивачем в ПАТ КБ «ПриватБанк», остання не може бути розцінена судом, як належна вимога позивача про дострокове розірвання укладених між сторонами договорів банківських вкладів, оскільки будь-яких вимог щодо розірвання договірних зобовязань з банком дана заява не містить.

Посилання ОСОБА_2 на те, що 24 липня 2014 року нею було направлено лист на ім'я керівника ПАТ КБ "ПриватБанк" з вимогою у семиденний строк повернути грошові кошти за всіма депозитними договорами та сплатити відсотки по ним(а.с. 173), не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позивачем не надано належних доказів того, що дана вимога була отримана відповідачем. Так, на офіційному сайті УДППЗ "Укрпошта" за даними, вказаними в чеку, зазначено, що дані про відправлення не зареєстровані в системі.(а.с. 196).

Крім того, вимогою до банку від 24 липня 2014 року, ОСОБА_2 не обгрутовувала свої позовні вимоги, до позову вона не додавалась і не була предметом дослідження в судовому засіданні.

Згідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Згідно до п. 14 постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», за змістом пункту 6 частини третьої статті 295, частини другої статті 303 та пункту 1 частини першої статті 309 ЦПК апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.

Проте, позивачка на порушення зазначених вимог закону своєчасно доказів на обгрунтування своїх вимог суду не надала і таким чином, відповідно до ст. 11 ЦПК України, розпорядилась своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: