Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Шимківа С.С.

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про спонукання до укладення договору оренди житлової квартири, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 червня 2015 року задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про спонукання до укладення договору оренди житлової квартири.

Зобов'язано ОСОБА_3 укласти з ОСОБА_4 договір оренди житлової квартири АДРЕСА_1 на умовах, запропонованих ОСОБА_4 з моменту вступу рішення в законну силу.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що спосіб захисту прав позивача, який він обрав, не передбачений ст. 16 ЦК України.

Пояснює, що спірне житло купувала разом з позивачем, однак оформили дане житло вони договором дарування.

На час придбання квартири проживали з позивачем у незареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано в органах державної реєстрації актів цивільного стану 26 липня 2002 року.

Від шлюбу мають спільну дитину доньку ОСОБА_5 з якою вона проживають у квартирі.

Зазначає, що має право на користування житловим приміщенням та не заперечує свого обовязку сплачувати комунальні платежі.

Однак не бажає укладати з позивачем договір оренди квартири, не погоджується з визначеною позивачем сумою орендної плати та іншими умовами запропонованого

__________________________________________________________________________

Справа № 569/6073/15-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_6

Провадження № 22-ц/787/1457/2015 Суддя-доповідач ОСОБА_7

ним договору.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

У запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_4 покликається на законність та обґрунтованість рішення суду. Просить про відмову у задоволенні апеляційної скарги та залишення оскаржуваного рішення без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі договору дарування належить квартира за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 20297200 (а.с. 8).

З 26 липня 2002 року по 17 вересня 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 6 зворот).

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 разом з дитиною продовжує проживати у вказаній квартирі.

Покладаючи на ОСОБА_3 обовязок укласти з ОСОБА_4 договір оренди квартири на умовах, запропонованих ОСОБА_4, суд першої інстанції порушив один з фундаментальних принципів приватноправових відносин принцип свободи договору, який закріплено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього ж кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов.

Статтею 19 Коснтитуції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Отже, укладення договору оренди квартири повинно відповідати внутрішній волі сторін та бути спрямованим на настання відповідних правових наслідків.

Крім того, зобов'язуючи ОСОБА_3 укласти договір, суд не зазначив, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту вимогам закону.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин, у тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів.

Саме такий підхід до застосування судами положень ст. 16 ЦК встановлено Верховним Судом України в постанові від 10 жовтня 2012 року у справі № 6-110цс12.

Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Отже, звернення ОСОБА_4 до суду з позовом про зобовязання укласти договір оренди квартири на встановлених ним умовах, є таким, що не відповідає вставленим законом способам захисту цивільних прав.

Ураховуючи те, що судом неповно зясовано фактичні обставини справи, його висновки не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, постановлене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4.

На підставі ст. 19 Конституції України, п. 3 ч. 1 ст. 3, ст.ст. 6, 16, 627, 638 ЦК України, керуючись ст.ст. 303, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 червня 2015 року скасувати.

ОСОБА_4 у задоволенні позову до ОСОБА_3 про спонукання до укладення договору оренди житлової квартири відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним чинності.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_2