Справа № 2604/948/2012
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.07.2015 року Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Сазоновій В.Г.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неповернутої суми позики, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник, ОСОБА_1, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою, в якій просить суд: скасувати заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2011 року, а саме накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1

Заявлені вимоги заявник обґрунтовує тим, що вона набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 28 жовтня 2011 року, а її право власності ніким не оспорюється. Нею було подано відповідний позов до Дніпровського районного суду м. Києва про звільнення майна з-під арешту. Заочним рішення, яке було залишено в силі ухвалою Апеляційного суду м. Києва було звільнено квартиру АДРЕСА_1 з-під арешту, яка належить їй на праві власності.

Разом з тим, в результаті розгляду цивільного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неповернутої суми позики було відкрито виконавче провадження, в межах якого було винесено постанову про арешт всього майна боржника та заборону на його відчуження, в тому числі і на квартиру АДРЕСА_1. Дізнавшись про винесення вказаної постанови, вона звернулась до відповідного адміністративного суду про її скасування, оскільки вказана постанова порушує її права, як власника квартири. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва, яка залишена в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року, було визнано протиправними дії старшого державного виконавця Макаренка С.В. Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві щодо включення до акту опису й арешту майна, складеного 20 серпня 2013 року в рамках виконавчого провадження № 36995177, квартири АДРЕСА_1 Зобов'язано Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві зняти арешт з квартири АДРЕСА_1. Той факт, що вона не в змозі провести державну реєстрацію права власності вказує лише на неможливість нею розпоряджатись належним їй майном. Обтяження на квартиру АДРЕСА_1 було накладено на майно ОСОБА_3 з метою забезпечення виконання останнім рішення суду, а останній в свою чергу не є власником арештованої квартири АДРЕСА_1, в свою чергу вона, як власник квартири, не повинна відповідати належним їй майном за зобов'язаннями ОСОБА_3

Заявник, представник заявника в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, просили заяву задовольнити.

Позивач ОСОБА_2, його представники, відповідач ОСОБА_3, його представники, в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду заяви були повідомлені належним чином.

Суд, вислухавши пояснення заявника, представника заявника, вивчивши зміст заяви, дослідивши матеріали цивільної справи № 2604/948/2012 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неповернутої суми позики, приходить до наступного.

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неповернутої суми позики.

03 жовтня 2011 року з метою забезпечення цього позову було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) 04 квітня 2003 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 листопада 2012 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неповернутої суми позики - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 29 грудня 2009 року в сумі 203416 гривень 25 копійок - борг за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення, та 41590 гривень 55 копійок - 20 % річних за прострочення повернення позики, судовий збір (мито) в сумі 1700 гривень, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 гривень, а всього 246826 гривень 80 копійок.

За вимог статті 154 Цивільного процесуального кодексу України, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом.

Особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали може подати до суду заяву про їх скасування, яка розглядається судом протягом двох днів.

Питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову.

Якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову, який розглядає справу.

Як роз`яснено в п. 10 постанови Пленум Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

За вимог ч. 1 та 2 ст. 154 Цивільного процесуального кодексу України суд може за заявою однієї із сторін і зважаючи на пояснення другої сторони допустити заміну одного способу забезпечення позову іншим. На заміну способу забезпечення позову за заявою відповідача потрібна згода позивача, за винятком випадку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі забезпечення позову про стягнення грошових коштів відповідач може з дозволу суду замість допущеного виду забезпечення внести на депозитний рахунок суду суму, зазначену в позовній заяві.

Судом встановлено, що 28 жовтня 2011 року між ОСОБА_3, від імені якого діє ОСОБА_4, та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_3 Право власності у покупця виникає з моменту нотаріального посвідчення цього договору, державної реєстрації та повного розрахунку за договором.

В подальшому, заявник звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3, Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 серпня 2014 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту - задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 житловою площею - 17.20 кв.м., загальною площею - 40,60 кв.м. Знято арешт з квартири АДРЕСА_1 накладений постановою старшого державного виконавця Макаренко С.М. відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві від 07 березня 2013р. (ВП № 36995177). В іншій частині позову - відмовлено.

Вказаним рішенням судом було встановлено, що після укладання договору купівлі - продажу спірної квартири позивач 03 листопада 2011 року зверталась з метою реєстрації права власності до Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», однак була позбавлена можливості реалізувати своє право на реєстрацію права власності на квартиру, оскільки постановою слідчого Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві Маценка О.О. про заборону відчуження майна від 01 листопада 2011р. та постановою старшого державного виконавця Макаренко С.М. відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 07 березня 2013 року (ВП № 36995177) накладено арешти на спірну квартиру. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що постанову слідчого Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві Маценка О.О. про накладення арешту на спірну квартиру скасовано, а кримінальну справу закрито. Оскільки позивач фактично набула право власності на квартиру АДРЕСА_1, - вона здійснила придбання нерухомості за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири, розрахунок за цим договором здійснено в повному обсязі, користується квартирою, проте її право приватної власності не визнано та реалізація його належним чином не забезпечена.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 серпня 2014 року - скасовано в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 зняття арешту з квартири № АДРЕСА_1 накладеного постановою старшого державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві Макаренко С.М. від 07 березня 2013 року (ВП № 36995177), і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1

Вказаним рішенням також було встановлено, що ОСОБА_1 набула право на квартиру АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 28 жовтня 2011 року, за змістом поданої позовної заяви між сторонами у справі немає спору про право власності (користування) на квартиру, а тому визнання за нею права власності на підставі судового рішення не потребує.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року, рішення апеляційного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року скасовано, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 серпня 2014 року залишено в силі.

Крім того, заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 червня 2014 року, позов ОСОБА_1 до Печерського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту було задоволено. Звільнено з-під арешту квартиру АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_1 на праві власності, обтяжену на підставі постанови слідчого Печерського РУГУ МВС України в місті Києві Маценко О.О. про заборону відчуження майна від 01 листопада 2011 року у кримінальній справі № 06-14072.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року, заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 червня 2014 року було залишено без змін.

Судом встановлено, що в порядку виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 листопада 2012 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неповернутої суми позики, державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, складено акт опису й арешту майна в рамках виконавчого провадження, згідно якого накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 серпня 2014 року, Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києва було зобов'язано зняти арешт з квартири АДРЕСА_1

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 серпня 2014 року було залишено без змін.

Зі змісту вказаної ухвали суду вбачається, що оскільки реєстрація договору купівлі-продажу вказаної квартири здійснена нотаріусом 28 жовтня 2011 року, згідно Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою КМУ від 26 травня 2004 року № 671 (який діяв на час укладення договору купівлі-продажу), договір є дійсним, то у ОСОБА_1 виникло право, як у набувача нерухомості, захисту своїх інтересів щодо майна в судовому порядку.

З наведеного вбачається, що квартира АДРЕСА_1, на яку ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2011 року накладено арешт, з метою забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неповернутої суми позики, та відповідно забезпечення можливого (на той період часу) виконання рішення суду про задоволення позовних вимог, не може вступати заходом забезпечення виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 листопада 2012 року, у зв`язку з визнанням права власності на дану квартиру за іншою особою, заявником ОСОБА_1

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неповернутої суми позики, вжиті ухвалою від 03 жовтня 2011 року.

Керуючись ст. ст. 153, 154, 210, 293, 294 Цивільного процесуального кодексу України, п. 10 постанови Пленум Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, суд,-

У Х В А Л И В :

Заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2011 року у цивільній справі №2604/948/2012 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неповернутої суми позики, щодо накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) 04 квітня 2003 року - скасувати.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: