Справа № 136/2663/14-ц Провадження № 22-ц/772/1840/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 57Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі головуючого Сала Т.Б., суддів Денишенко Т.О., Луценко В.В., при секретарі Торбасюк О.І., за участю представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 07.04.2015 року ухвалене у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,

встановила:

В грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з вказаним вище позовом, просив визнати договір фінансового лізингу №001625, укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» від 26 листопада 2014 року недійсним, стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» на його користь в рахунок повернення сплачених ним коштів за договором фінансового лізингу в сумі 26000 грн. та моральну шкоду в сумі 2000 грн..

Позовні вимоги мотивовані тим, що 25 литопада 2014 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» було укладено договір фінансового лізингу №001625 з додатками, згідно якого предметом Лізингу по даному договору є: трактор марки «МТЗ 892.2» вартістю 260 000.

Після підписання Договору, в той же день позивачем було сплачено на рахунок відповідача 26000 грн.

Позивач зазначає, що компанія відмовилась передавати предмет лізингу з посиланням на те, що договором передбачено сплату 10% від вартості предмету лізингу, а сплачена ним сума в розмірі 26000 грн. є комісією за організацію та оформлення договору. Таким чином відповідач ввів його в оману щодо умов виконання договірних зобовязань.

Укладений договір зовсім не передбачає можливості його розірвання з ініціативи лізингоодержувача, що є порушенням прав споживача.

Також договір не містить жодних умов, які б безсумнівно передбачали захист прав та інтересів лізингоодержувача у разі не отримання ним бажаної послуги і не містить жодних гарантій лізингоодержувача на отримання відповідачем предмету лізингу, обладнання чи устаткування, не визначено строку лізингу.

Договором не встановлено право позивача, як споживача, на одержання відповідної компенсації від компанії, як виконавця, у звязку з розірванням або невиконанням ним договору. Договір не містить конкретних визначень щодо розміру щомісячних лізингових платежів, не зазначено склад лізингових платежів у грошовому вигляді.

Крім того, позивач посилається на те, що під час укладення договору лізингу не було дотримано умови про нотаріальне посвідчення договору.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 07.04.2015 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов в повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а саме ст. ст. 213, 214 ЦПК України. Так як суд ухвалив рішення всупереч матеріалам справи. Апеляційна скарга мотивована тими ж доводами, що й позовна заява.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

За правилами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Частиною 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ст. 2 цього Закону відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 звернувся із заявою на отримання фінансового лізингу до ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» (а. с. 36).

26 листопада 2014 року між ОСОБА_2 та ТОВ "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" було укладено договір фінансового лізингу № 001625 (та додатки до договору а. с. 6-14) .

Згідно п. 1.1 Договору лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі згідно з умовами цього договору.

На кожному аркуші Договору ОСОБА_2 добровільно поставив свій підпис, що також підтверджується матеріалами справи.

В розділі 17 Договору - місцезнаходження, реквізити та підписи сторін - дані лізингоодержувача заповнені останнім власноручно (а. с. 11 зворот).

Згідно заяви від 26 листопада 2014 року написаної ОСОБА_2, останній уважно прочитав та зрозумів умови Договору в повному обсязі та коректно отримав інформацію від менеджера-консультанта ОСОБА_4. Того ж дня отримав свій примірник Договору та додатки до нього (а. с. 37).

Пунктами 5.1, 5,2, 5.4 договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 (дев'яносто) робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу. Лізингоодержувач має право сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання даного договору платежами, визначеними лізингодавцем залежно від вартості предмета лізингу в додатку № 1 до даного договору, який є його невід'ємною частиною та розрахований по формулі, визначеній в п.8.2.2 даного договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію. Розмір комісії за організацію та комісії за передачу предмета лізингу встановлюється в додатку № 1 (а. с.7 зворот).

Згідно додатку № 1 до Договору вартість предмету лізингу становить 260 000 грн., відсоток платежів 50%, сума виплат 130 000 грн., щомісячний платіж 10 833,33 грн., комісія за організацію (10%) 26 000 грн., комісія за передачу (3 %) 7 800 грн. (а. с. 12).

Згідно додатку № 2 до договору фінансового лізингу вартість предмету лізингу становить 260 000 грн., відсоток платежів 50 %, сума лізингу 130 000 грн., викупна вартість 3 900 грн., відсоткова ставка 12,50 %, комісія 5%, період лізингу (кільк. міс. 60), щомісячний платіж 3 265, 89 грн., а також витрати, які сплачує лізингоодержувач за відвантаження предмета лізингу (а. с. 13).

На виконання Договору фінансового лізингу № 001625 ОСОБА_2 26 листопада 2014 року, сплатив 26 000,00 грн. Дана сума є комісією за організацію (10 %) від вартості предмету лізингу відповідно до Додатку № 1 до Договору (а. с. 12, 15-16).

Щомісячні платежі на погашення вартості предмета лізингу, передбачені графіками (а. с. 12-13), позивачем не сплачувалися.

Як на підставу для визнання умов договору несправедливим та таким, що порушує права споживача, позивач посилалася на ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів".

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", тобто умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Тому для визнання умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак як: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За правилами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Так, встановлено, що Договір фінансового лізингу від 26.11.2014 року між сторонами укладений із дотриманням передбачених чинним законодавством вимог, позивач погодився з умовами договору, що підтверджується підписом на кожній сторінці оспорюваного договору та відсутністю застережень та зауважень позивача, що свідчить про його згоду з усіма його умовами.

За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно встановив характер правовідносин, що склалися між сторонами, та правомірно дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції правильно застосував положення Закону України "Про захист прав споживачів" у системному зв'язку із спірними правовідносинами, що регулюються Законом України "Про фінансовий лізинг", який є спеціальним.

Посилання апелянта на те, що умови п. 8.2.1 Договору, є несправедливими до уваги колегією суддів не беруться, оскільки позивач погодився з умовами договору, що підтверджується його підписом на кожній сторінці договору фінансового лізингу та відсутністю застережень та зауважень з його сторони, а також вказане твердження спростовується ч. 2 ст. 16 цього ж Закону України "Про фінансовий лізинг", відповідно до якої до лізингових платежів можуть бути включені: суми, яка відшкодовують частину вартості предмета лізингу, платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно, компенсацію відсотків за кредитом, інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Що стосується доводів позивача щодо несправедливості умов пункту 12.11 які передбачають відповідальність лізингоодержувача за розірвання договору до підписання акту приймання-передачі предмету лізингу, оскільки порядок розірвання договору встановлений нормами ЦК України, а також розірвання за умов визначених у вказаному пункті договору може мати для лізингодавця негативні наслідки, повязані з відповідальністю перед продавцем (постачальником) предмету лізингу, то такі також не можуть свідчити про несправедливість умов договору лізингу, у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач сам звернувся до ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» з заявою про отримання на умовах фінансового лізингу у тимчасове володіння та користування за плату предмет лізингу.

Правовідносини, що виникають із договору лізингу, регулюються параграфом 6 глави 58 ЦК України, в якому відсутні положення щодо обовязковості нотаріального посвідчення такого договору.

Згідно із ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений в письмовій формі. Вимоги про нотаріальне посвідчення такого договору не передбачено.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення суду.

Згідно з ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 07.04.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: