Єдиний унікальний номер 235/1853/15-ц Номер провадження 22-ц/775/127/2015
Категорія 27 Єдиний унікальний номер 235/1853/15-ц
Номер провадження 22ц/775/127/2015
Головуючий в 1 інстанції Стоілова Т.В.
Доповідач: Новосьолова Г.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2015року м.Артемівськ

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого: судді Новосьолової Г.Г.,

суддів: Кішкіної І.В., Новосядлої В.М.,

при секретарі Верховської Д.С.

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанку» на заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 травня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

01 квітня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги наступним.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 26 травня 2008 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитно - заставний договір № DOKHAR93160082, відповідно до умов договору відповідачка отримала кредит у сумі 121 889,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25 травня 2015 року.

Відповідачка своїх зобов'язань за договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 25 грудня 2014 року складає 161 611,08 грн. з неї: заборгованість за кредитом - 18 938,24 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 8,50 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 142 664,34 грн. Крім цього, з відповідачки необхідно стягнути: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 4280,17 грн. - штраф (процентна складова).

Але, 12 грудня 2011 року рішенням Кіровського районного суду м. Донецька з відповідачки на користь позивача стягнута заборгованість за кредитним договором у сумі 76 007,75 грн., тому, заборгованість за кредитним договором станом на 25 грудня 2014 року складає: від загальної суми заборгованості 161 611,08 грн. віднімається сума за рішенням суду від 12 грудня 2011 року 76 007,75 грн. та становить різницю - 90 133,17 грн., яку просять стягнути, а також вирішити питання щодо судових витрат.

07 травня 2015 року заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального та неправильного застосування норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, позивач зазначив про ухилення відповідачкою від виконання своїх зобов'язань за кредитним договором, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Крім цього, рішенням Кіровського районного суду м. Донецька від 12 грудня 2011 року з відповідачки була дійсно стягнута заборгованість за кредитним договором, яка станом на 13 вересня 2011 року складала 76 007,75 грн., а тому при зверненні до суду про стягнення суми заборгованості станом на 25 грудня 2014 року, яка становить 161 611,08 грн. з урахуванням раніше стягнутої суми заборгованості за рішенням суду, необхідно стягнути різницю.

Після ухвалення рішення Кіровським районним судом м. Донецька від 12 грудня 2011 року кредитний договір не був розірваний, тому правовідносини сторін не припинилися та відповідачу продовжували нараховуватися відсотки та пеня на залишок заборгованості за договором.

Відповідачем не надано доказів на спростування заборгованості чи її розміру.

У судове засідання не з'явився представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк», про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, також до апеляційного суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності (а.с.88-89,91).

У судове засідання апеляційного суду не з'явилась відповідачка ОСОБА_1

З матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві адреса ОСОБА_1 зазначена: м. Донецьк, але згідно листа ЦПЗ №2 від 3 червня 2015 року №01/3-1620, з 27 листопада 2014 року ЦПЗ №2 не приймає поштові відправлення на територію м. Донецька. Телефонний зв'язок з ОСОБА_1 відсутній.

Крім цього, апеляційним судом Донецької області на сайті судова влада України 22 липня 2015 року було розміщено оголошення про розгляд справи за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанку» на заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 травня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором 30 липня 2015 року о 09 год. 15 хв.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитно - заставний договір № DOKHAR93160082, відповідно до умов договору відповідачка отримала кредит у сумі 121 889,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25 травня 2015 року (а.с.10-19).

12 грудня 2011 року рішенням Кіровського районного суду м. Донецька позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені.

Стягнута з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 76 007,75 гривень (а.с.6).

Згідно розрахунку за кредитно - заставним договором наданого позивачем станом на 25 грудня 2014 року заборгованість складає 161 611,08 грн. з неї: заборгованість за кредитом - 18 938,24 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 8,50 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 142 664,34 грн.

Сума за кредитом задоволена рішенням суду 76 007,75 грн., різниця між поточною заборгованістю та задоволеною раніше судом 85 603,33 грн.

Крім цього: штраф (фіксована частина) - 250 грн., штраф (процентна складова) 4280,17 грн.

Разом заборгованість яка підлягає стягненню складає 90 133,49 гривень (а.с.7-9).

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог обґрунтовано виходив з того, що позивачем не надано даних про те, з чого складається різниця заборгованості, що залишилась після винесення рішення Кіровського районного суду м. Донецька від 12 грудня 2011 року, отже позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Колегію апеляційного суду, розгляд даної справи неодноразово відкладався, у зв'язку з неявкою представника позивача та відповідача.

09 липня 2015 року представником позивача на адресу апеляційного суду були надіслані додаткові пояснення до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 26 травня 2008 року, з яких вбачається наступне.

У зв'язку з невиконання відповідачкою своїх зобов'язань за кредитним договором, позивачем відповідно до узгоджених сторонами умов договору проведено розрахунок заборгованості за період з 27 травня 2008 року по 30 серпня 2013 року, а саме.

30 серпня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору № DOKHAR93160082 від 26 травня 2008 року, відповідно до якої умови кредитування будо змінено за згодою сторін, а саме строк повернення кредиту п.1.2 додаткової угоди 30 серпня 2016 року, сума залишку по кредиту 23 764,69 грн. (додаток 1 до додаткової угоди), відсоткова ставка - 0,12 % річних (п.1.4 додаткової угоди), пеня у разу неналежного виконання зобов'язань -0,09% щоденно (п.1.5.3 додаткової угоди), штраф при порушенні будь-якого зобов'язання - 250 грн.+5% від суми невиконаного зобов'язання (п.14.9 кредитного договору).

З додаткових пояснень представника позивача вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 після підписання додаткової угоди до кредитного договору з вересня 2014 року не виконувала зміненні (зменшенні) зобов'язань, внаслідок чого було проведено розрахунок заборгованості за період з 30 серпня 2013 року по 25 грудня 2014 року - на час звернення до суду. Загальна заборгованість за кредитом станом на 25 грудня 2014 року складала 161 611,08 грн. Рішенням суду від 12 грудня 2011 року вже частково стягнуто борг за кредитним договором, а саме станом на 13 вересня 2011 року у розмірі 76 007,75 грн.

Тому, позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором за період з 23 вересня 2011 року по 25 грудня 2014 року у розмірі 90 133,49 грн., яка складається з заборгованості: за відсотками - 8,50 грн., за пенею 85 594,83 грн., процентна складова - 4280,17 грн., штрафів фіксованих - 250 грн.

Частиною 1 статті 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що 30 серпня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору від 25 травня 2008 року.

Відповідно до п. 1.1. додаткової угоди вбачається, що суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позивальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшено на 143 346,34 грн., а саме: відсотки у розмірі 8 441, 62 грн., комісія у розмірі 63 077,85 грн., пеня у розмірі 71 826,87 грн.(а.с.20).

З додаткових пояснень представника позивача вбачається:

- сума залишку станом на 30 серпня 2013 року по кредиту 23 764,69 грн. (додаток 1 до додаткової угоди)

- відповідачка ОСОБА_1 після підписання додаткової угоди до кредитного договору з вересня 2014 року не виконувала зміненні (зменшенні) зобов'язань, внаслідок чого було проведено розрахунок заборгованості за період з 30 серпня 2013 року по 25 грудня 2014 року - на час звернення до суду,

- оскільки рішенням суду від 12 грудня 2011 року вже частково стягнуто борг за кредитним договором, а саме станом на 13 вересня 2011 року у розмірі 76 007,75 грн., тому позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором за період з 23 вересня

Отже, ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволені позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з вимог ст..ст.10, 11, 60, 213, 214 ЦПК України та з того , що рішенням Кіровського районного суду м. Донецька від 12 грудня 2011 року, з відповідачки на користь позивача стягнуто 76 007,75 грн. кредитної заборгованості, при цьому позивачем в рамках розгляду даної справи не надано належного розрахунку суми заборгованості з врахуванням стягнутих сум судовим рішенням.

Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, позивачем в рамках розгляду даної справи не надано належного розрахунку суми заборгованості з врахуванням стягнутих сум за рішенням суду.

Довід апеляційної скарги про те, що кредитний договір не був розірваний, тому правовідносини сторін не припинилися та відповідачу продовжували нараховуватися відсотки та пеня на залишок заборгованості за договором, а також що відповідачем не надано доказів на спростування заборгованості чи її розміру, є неспроможним, оскільки позивачем при зверненні до суду не було надано належного розрахунку заборгованості, а саме.

При зверненні до суду позивач у позовній заяві зазначав: заборгованість за кредитом - 18 938,24 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 8,50 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 142 664,34 грн., 250 грн. - штраф (фіксована частина), 4280,17 грн. - штраф (процентна складова).

У додаткових поясненнях надісланих до апеляційного суду позивач зазначає заборгованість: за відсотками - 8,50 грн., за пенею 85 594,83 грн., процентна складова - 4280,17 грн., штрафів фіксованих - 250 грн.

Таким чином, надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитним договором суттєво відрізняються один від одного. Вказані обставини свідчать про недоведеність позивачем обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог.

Наведені в скарзі позивача доводи необґрунтовані й правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.308, 315 ЦПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанку» відхилити

Заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: