АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

16 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Левенця Б.Б., Махлай Л.Д.,

при секретарі: Калініній Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2,

на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 06 травня 2015 року

у цивільній справі за поданням головного державного Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві Мурихіна Сергія Володимировича про примусове проникнення до житла, -

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2015 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві Мурихін С.В. (далі - головний державний виконавець ВПВР УДВС ГУЮ в м. Києві Мурихін С.В.) звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла.

В обґрунтування вказаного подання зазначив, що ним здійснюється виконавче провадження з примусового виконання ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва про визнання мирової угоди від 30.11.2009 року у цивільній справі № ц2-1500/09 за позовом компанії «Авангард Шипярдс Інтернешнл АГ» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, проте боржник не вчиняє жодних дій, спрямованих на добровільне виконання ухвали суду.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06 травня 2015 року задоволено подання головного державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ в м. Києві Мурихін С.В. про примусове проникнення до житла.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що суд першої інстанції не в повній мірі зясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення питання.

Судом не враховано, що він повідомляв державного виконавця про те, що спірна квартира йому не належить, він там не проживає, майна в спірній квартирі не має. В квартирі проживає його колишня дружина та його неповнолітня донька.

Крім цього судом розглянуто клопотання без участі державного виконавця, що є порушенням норм процесуального права.

Просив ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 06 травня 2015 року та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні подання.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити.

МурихінС.В. в судовому засіданні апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив відхилити.

Представник компанії «Авангард Шипярдс Інтернешнл АГ» ПікаловаЮ.М.в судовому засіданні апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила відхилити.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.11.2009, що набрала законної сили, затверджено мирову угоду у цивільній справі № ц2-1500/09 за позовом компанії «Авангард Шипярдс Інтернешнл АГ» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, відповідно до умов якої, відповідач зобовязався сплатити позивачу грошові кошти у сумі 500 000,00 доларів США у термін до 01.04.2010 року, а у випадку прострочення цього терміну сплати - додатково сплатити компанії «АвангардШипярдс Інтернешнл АГ» проценти у розмірі 10% річних від несплаченої суми (а.с.7, 8).

У добровільному порядку ОСОБА_1 положення мирової угоди не виконав, у звязку з чим компанія «Авангард Шипярдс Інтернешнл АГ» звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з заявою про видачу виконавчого листа на виконання ухвали цього суду від 30.11.2009 про визнання мирової угоди у вищевказаній цивільній справі №ц2-1500/09.

Після предявлення до виконання ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.11.2009, головний державний виконавець ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві Пацуріна О.В. постановою від 04.06.2012 року відмовила у відкритті виконавчого провадження.

28.03.2013 ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва вказану постанову державного виконавця було скасовано та зобовязано головного державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві Пацуріну О.В. відкрити виконавче провадження.

На виконання ухвали суду, головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві Пацуріною О.В., було скасовано постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 04.06.2012 та відкрито виконавче провадження №32824056 з примусового виконання ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.11.2009 року у цивільній справі № ц2-1500/09.

Боржник 18.06.2013 отримав постанову про відкриття виконавчого провадження, проте ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва про визнання мирової угоди у строк, вказаний у постанові, добровільно не виконав.

Суд першої інстанції, виходичи з того, що ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання рішення суду, яке набрало законної сили, дійшов висновку про задоволення подання головного державного Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві Мурихіна С.В. про примусове проникнення до житла.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1, 11 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Одним із заходів примусового виконання рішення є звернення стягнення на майно боржника, за яким на державного виконавця покладено обовязок по проведенню виконавчих дій щодо виявлення майна, його арешту (опису), вилучення та примусової реалізації.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право безперешкодно входити до приміщень та сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, при необхідності примусово відкривати їх.

Згідно положень п. 9 ч. 3 ст. 5 вказаного Закону, державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Для забезпечення виконання ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.11.2009 року у цивільній справі № ц2-1500/09 державним виконавцем було прийнято рішення про проведення опису і накладення арешту на належну ОСОБА_1 на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Матеріали справи містять підтвердження направлення вимоги державного виконавця боржнику щодо забезпечення доступ державного виконавця до квартири для проведення виконавчих дій.

Зокрема, з метою проведення опису і накладення арешту на квартиру, головний державний виконавець ВПВР УДВС ГУЮ в м. Києві Мурихін С.В. надіслав боржнику вимогу, в якій вимагав забезпечити вільний доступ до квартири АДРЕСА_1 у визначену дату для вчинення виконавчих дій

14.11.2014 головний державний виконавець ВПВР УДВС ГУЮ в м. Києві МурихінС.В. повторно звернувся до боржника ОСОБА_1 з вимогою забезпечити вільний доступ до квартири за вказаною вище адресою, проте боржник ухилився від виконання зазначених вимог.

Доводи скаржника про те, що в зазначеній квартирі проживають інші особи та в ній не міститься майно, належне боржнику, колегія суддів відхиляє у звязку з тим, що з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 89-90).

Оскільки метою примусового проникнення державного виконавця до житла є встановлення факту наявності або відсутності майна, належного боржнику, його подальшого опису та арешту, надання дозволу державному виконавцю на примусове проникнення до зазначеної квартири будь-які права боржника або третіх осіб жодним чином не порушуються.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, щодо порушення судом норм процесуального права у звязку з розглядом подання за відсутності державного виконавця з огляду на наступне.

Згідно ст. 376 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

З матеріалів справи вбачається, що 06.05.2015 головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ в м. Києві Мурихіним С.В. було подано клопотання про розгляд подання без його участі.

Подані державним виконавцем до подання копії матеріалів свідчать про ухиляння боржника від виконання рішення суду. Вказані обставини ОСОБА_1 не спростовано.

Таким чином, зясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про надання дозволу державному виконавцю примусово проникнути до житла боржника з метою забезпечення виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права.

Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що ці доводи не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. 218, 303, 304, 307, 312, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 06 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 756/1139/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8118/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Диба О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.