Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1884/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія спори, що виникають із договорів про надання послуг
Доповідач Сукач Т. О.
УХВАЛА

Іменем України

10.08.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Сукач Т.О.

суддів - Бубличенко В.П.

ОСОБА_2

при секретарі - Бодопрост М.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Теплоенергетик» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 червня 2015 року і

в с т а н о в и л а :

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 червня 2015 року задоволено позов Комунального підприємства «Теплоенергетик» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за використану теплову енергію.

Суд стягнув солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь КП «Теплоенергетик» 346,77 грн. інфляційних втрат, 46,61 грн. 3% річних згідно із ст.365 ЦК України та судовий збір по 121,80 грн. з кожного.

У апеляційній скарзі відповідачі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та нормам матеріального права, просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову КП «Теплоенергетик». Зокрема, вказують на те, що позивачем їм не було розяснено можливість нарахування, у разі несвоєчасної сплати за надані послуги з теплопостачання, інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми.

В запереченнях на апеляцій скаргу КП «Теплоенергетик» вказує на те, що рішення суду, на його думку, ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційної скарги відповідачів і скасування рішення суду немає.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_4, яка підтримував доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу представника КП «Теплоенергетик», ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та обґрунтованість доводів апеляційної скарги у встановлених статтю 303 ЦПК України межах, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є власницею кв. № 51 , що знаходиться по провулку Училищний, 8 в місті Кіровограді. ОСОБА_3 є її невісткою, яка зареєстрована та проживає в цій квартирі. КП «Теплоенергетик» є виконавцем послуг з теплопостачання вказаного будинку та квартири відповідачів. Договору про надання послуг між власником квартири і КП «Теплоенергетик» не укладалося, але на імя ОСОБА_4 відкрито особовий рахунок № 8833001 і видано абонентську книжку. Відповідачі не заперечують проти того, що вони є споживачами послуг, що надає позивач.

Відповідно до п.5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. 1 ст. 30 Постанови КМУ від 21.07.2005 р. № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За приписами ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Судом зясовано і відповідачами не заперечується, що за період з 01.10.2013 року по 01.01.2015 року плата за послуги з теплопостачання вносилася не регулярно у звязку з чим виникла заборгованість в сумі 1819,57 грн.

Системний аналіз положень ст. ст. 2, 9, 10, 189, 190 ЖК Української РСР дає підстави для висновку про те, що правовідносини, повязані з несвоєчасною оплатою житлово-комунальних послуг, за своєю правовою природою не є житловими, тому суд дійшов правильного висновку про те, що правовідносини, що виниклим між сторонами, регулюються відповідними нормами ЦК України.

За загальними правилами виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно із ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч.1 ст. 901, ч.1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

У правовій позиції, що була висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59 цс13, яка згідно зі ст. 3607 ЦПК України є обов'язковою для судів, зазначено, що закріплена в п.10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із матеріалів справи вбачається, що суму основної заборгованості відповідачі погасили вже після подачі позову КП «Теплоенергетик» до суду, у звязку з чим позивачем 08.04.2015 року подано заяву про зменшення позовних вимог та стягнення нарахованих відповідно до ст.625 ЦК України індексу інфляції і 3% річних ( а.с.32).

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вражає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вимог позивачем і обґрунтовано стягнув з відповідачів на його користь - індекс інфляції в сумі 346,77 грн. та 46,61 грн. 3% річних.

Розглянувши справи в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення в апеляційної скарги і скасування рішення суду першої інстанції.

Ухвалюючи рішення суд правильно встановив характер правовідносин між сторонами та норми матеріального права, що їх регулюють, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, з дотриманням норм процесуального права, що відповідно до ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги, яка висновків суду не спростовує, і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.209,307,308,313,314,315 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 червня 2015 року залишити без змін .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді