Провадження №2/193/245/15
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

07 липня 2015 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:

судді Патинка А.Г.

при секретарі Ратушній В.В.

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідачів ОСОБА_3

та СФГ "Олександро-

Володимирівське" ОСОБА_4,

представника третьої особи-

реєстраційної служби

Софіївського районного

управління юстиції у

Дніпропетровській області ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел.Софіївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Селянського фермерського господарства «Олександро-Володимирівське», третя особа: Реєстраційна служба Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, відділ Держемагенства в Софіївському районі Дніпропетровської області, про визнання договору оренди земельної ділянки від 21 липня 2014 року недійсним та скасування його державної реєстрації та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання фіктивного правочину недійсним,-

У С Т А Н О В И В:

03 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, Селянського фермерського господарства «Олександро-Володимирівське», третя особа: Реєстраційна служба Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, відділ Держемагенства в Софіївському районі Дніпропетровської області, про визнання договору оренди земельної ділянки від 21 липня 2014 року недійсним та скасування його державної реєстрації.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він 01 липня 2008 року уклав з ОСОБА_3 договір №1 про оренду земельної ділянки загальною площею 9,150 га., яка розташована на території Софіївського району Дніпропетровської області строком на 49 років, а саме з 01 липня 2008 року по 01 липня 2057 року.

07 липня 2008 року вищевказаний договір був зареєстрований у Софіївському відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» за №11. 24 березня 2015 року, коли ОСОБА_1 виїхав на вищевказану земельну ділянку, яка перебуває з 01 липня 2008 року у нього в оренді, побачив, що дана земельна ділянка засіяна посівом ярого ячменю.

За його заявою від 25 березня 2015 року ОСОБА_1 у відділі Держземагентства у Софіївському районі Дніпропетровської області отримав витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер :03:003:0139, яка належить ОСОБА_3 та взнав, що ОСОБА_3 уклав ще один договір оренди на вказану земельну ділянку з СФГ «Олександро-Володимирівське», державний орган, що здійснив державну реєстрацію речового права (договору оренди земельної ділянки) від 21 липня 2014 року є Реєстраційна служба Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області.

Перехід права користування земельною ділянкою до відповідача СФГ «Олександро-Володимирівське» на підставі договору оренди від 21 липня 2014 року порушує його права обумовлені договором оренди цієї ж земельної ділянки від 01 липня 2010 року, який є чинним.

Вважає, що зазначений договір оренди земельної ділянки між ОСОБА_3 та СФГ «Олександро-Володимирівське» укладений з порушенням вимог, встановлених ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України, тому просить визнати зареєстрований Реєстраційною службою Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області 21 липня 2014 року договір оренди земельної ділянки укладений між ОСОБА_3 і Селянським фермерським господарством «Олександро Володимирівське» недійсним та скасувати його державну реєстрацію; зобовязати ОСОБА_3 та Селянське фермерське господарство «Олександро Володимирівське» не перешкоджати позивачу використовувати земельну ділянку у відповідності з умовами договору оренди земельної ділянки №1 від 01 липня 2008 року; стягнути солідарно з відповідачів на його користь судові витрати, які складаються із сплати за витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку і сумі 53 грн., із сплати за витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців в сумі 61,20 гривень та за сплату судового збору в сумі 246,60 грн., разом 357,80 грн.

25 травня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання фіктивного правочину недійсним (а.с. 108), в обґрунтування якого зазначено, що договір №1 оренди земельної ділянки від 01 липня 2008 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є таким правочином, який було вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися вказаним правочином, оскільки жодного разу ОСОБА_3 не отримував орендну плату від відповідача-Буряка І.І., а останній жодного разу землю не обробляв, крім того, вказаний правочин фактично укладався у звязку із тим, що ним позивачем було отримано грошові кошти за договором позики від колишнього покійного чоловіка ОСОБА_6, яка є дочкою відповідача-Буряка І.І.

Договір оренди земельної ділянки від 01 липня 2008 року за своєю правовою природою є фіктивним, оскільки вказаний правочин з моменту його укладання є таким, що не був спрямований на реальне настання правових наслідків, тому ОСОБА_3 просить визнати договір №1 оренди земельної ділянки від 01 липня 2008 року недійсним, у звязку з тим, що його правова природа є фіктивною (не спрямована на реальне настання правових наслідків зумовлених ним) та стягнути із відповідача (ОСОБА_1) понесені судові витрати в розмірі 243,00 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свій позов підтримав, із зустрічним позовом ОСОБА_3 не згідний і пояснив, що він в 2008 році уклав договір на оренду земельної ділянки із ОСОБА_3, який зареєстрували в Держкомземі. За час дії договору із ОСОБА_3 за оренду не розраховувався. В 2015 року дізнався, що даний договір зареєстровано реєстраційною службою, але оренду земельної ділянки ОСОБА_3 укладено з ТОВ «Олександро-Володимирівське», в звязку з чим просить визнати зареєстрований Реєстраційною службою Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області 21 липня 2014 року договір оренди земельної ділянки укладений між ОСОБА_3 і Селянським фермерським господарством «Олександро Володимирівське» недійсним та скасувати його державну реєстрацію; зобовязати ОСОБА_3 та Селянське фермерське господарство «Олександро Володимирівське» не перешкоджати позивачу використовувати земельну ділянку у відповідності з умовами договору оренди земельної ділянки №1 від 01 липня 2008 року. Просить свої позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Цю позицію підтримав і його представник ОСОБА_2.

Відповідач по первісному позову та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 , будучи у встановленому законодавством порядку увідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не увідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не подавав.

Представник відповідачів ОСОБА_3 та ТОВ «Олександро-Володимирівське» ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що із позовом ОСОБА_1 не згідний, так як платежі по договору оренди, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не проводилися, на тих же підставах підтримав позов ОСОБА_7

Представник Реєстраційної служби Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_5 позовні вимоги ОСОБА_1 не підтримав та пояснив, що 03 липня 2014 року він зареєстрував договір оренди земельної ділянки між ОСОБА_3 і СФГ «Олександро Володимирівське» (а.с. 46) на підставі чинного законодавства. Також надав письмові заперечення проти позовної заяви, мотивуючи їх тими ж підставами (а.с. 87-89).

Представник третьої особи без самостійних вимог відділ Держземагенства у Софіївському районі Дніпропетровської області проти позову не заперечують, просять розглянути справу за відсутності їх представника, про що надали до суду відповідну заяву (а.с.105).

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового розгляду у судовому засіданні, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що 01 липня 2014 року між ОСОБА_3 та СФГ «Олександро-Володимирівське» укладено договір оренди земельної ділянки, площею 9,150 га, кадастровий номер :03:0003:0139, належної ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності серії Р2 № 222269 ( а.с. 8, 46-51).

Реєстраційною службою Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області від 21 липня 2014 року проведено державну реєстрацію вищевказаного договору оренди (а.с. 15).

За відомостями наданих відділом Держземагентства у Софіївському районі Дніпропетровської області зазначено, що в Книзі запису реєстрації Державних актів на право власності на землю та на право користування землею, площею 9,150 га, було проведено державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 строком дії договору на 49 років з 01 липня 2008 по 01 липня 2057 року, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис за №11 від 07 липня 2008 року, кадастровий номер :03:003:0139 (а.с. 13).

Доказів, що вказана державна реєстрація не відповідає закону, чи скасована в установленому законом порядку суду не надано.

Відповідно до статті 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Згідно пунктів 2, 3 статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до статті 6 ЗУ „Про оренду землі" право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Про факт укладання договору оренди між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 свідчить державна реєстрації договору оренди, акт про передачу та прийом земельної ділянки від 07 липня 2008 року (а.с. 9-12).

Згідно із частинами першою та четвертою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Ч.1 ст.792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобовязується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Згідно ч.1 ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно ч.2 ст.792 ЦК України та ч.8 ст.93 ЗК України відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом. Спеціальним Законом, який регулює орендні відносини, є Закон України «Про оренду землі».

Ст.13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ст.18, ст.20 Закону України „Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на момент укладення та реєстрації договору оренди землі між ОСОБА_1. та ОСОБА_3П.) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

З 01 січня 2013 року відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Згідно ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

П.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним особам, зокрема: право постійного користування та право оренди земельної ділянки.

Згідно п.8-1 ч.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року N 1952-IV під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобовязані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки.

П.6 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Згідно ч.2 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Відповідно п. 15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:

1)обовязкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);

2)повноважень заявника;

3)відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

4)наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;

5)наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) повязує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Державним реєстратором Реєстраційної служби Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області не було здійснено запитів від підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію про державну земельну ділянку, яка належить ОСОБА_3, чи перебуває вона в оренді.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що укладення та державна реєстрація договору оренди землі від 21 липня 2014 року між відповідачем ОСОБА_3 та СФГ «Олександро-Володимирівське» були здійснені з порушенням вимог Закону України «Про оренду землі» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки на момент вчинення цього правочину земельна ділянка (кадастровий номер :03:003:0139), яка була предметом договору, вже перебувала в оренді у позивача ОСОБА_1.

Зважаючи, що існує не припинений в установленому порядку договір оренди земельної ділянки площею 9,150 га, кадастровий номер :03:0003:0139, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, державна реєстрація цього договору оренди чинна, ОСОБА_3 не мав права укладати договір оренди вказаної ділянки з СФГ «Олександро-Володимирівське», а тому договір оренди земельної ділянки, зареєстрований Реєстраційною службою Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області 21 липня 2014 року між ОСОБА_3 та селянським (фермерським) господарством «Олександро-Володимирівське» підлягає визнанню недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Щодо вимоги про скасування державної реєстрації права оренди на спірну земельну ділянку суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Відповідно до статті 26 названого Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно з пунктами 10 п. 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Рішення суду про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним не є таким рішенням і без зазначення у рішенні суду про скасування державної реєстрації права оренди на земельну ділянку не можна вважати таким, що відбувся реальний захист права власності позивача.

Таким чином вимога про скасування державної реєстрації за СФГ «Олександро-Володимирівське» права оренди земельної ділянки, від 21 липня 2014 року на підставі договору оренди укладеного 10 липня 2014 року між ОСОБА_3 та СФГ «Олександро-Володимирівське», підлягає задоволенню.

Аналізуючи позовну заяву позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Селянського фермерського господарства «Олександро-Володимирівське», в якій він просить визнати зареєстрований Реєстраційною службою Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області 21 липня 2014 року договір оренди земельної ділянки укладений між ОСОБА_3 і Селянським фермерським господарством «Олександро Володимирівське» недійсним та скасувати його державну реєстрацію; зобовязати ОСОБА_3 та Селянське фермерське господарство «Олександро Володимирівське» у зв'язку з тим, що на момент укладання договору оренди земельної ділянки між ОСОБА_3 та СФГ «Олександро-Володимирівське» від 01 липня 2014 року діяв договір оренди земельної ділянки №1 від 01 липня 2008 року між ним та ОСОБА_3, а саме з цих підстав Договір оренди землі підлягає розірванню.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що первісний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, оскільки договір оренди земельної ділянки від 01 липня 2014 року, державна реєстрація 21 липня 2014 року, укладений в той час, коли не припинив діяти договір оренди земельної ділянки між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 від 01 липня 2008 року, а саме частині визнання зареєстрованого Реєстраційною службою Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області 21 липня 2014 року договору оренди земельної ділянки укладеного між ОСОБА_3 і Селянським фермерським господарством «Олександро Володимирівське» недійсним та скасування його державної реєстрації, в іншій частині позовних вимог про зобовязання ОСОБА_3 та Селянське фермерське господарство «Олександро Володимирівське» не перешкоджати позивачу використовувати земельну ділянку у відповідності з умовами договору оренди земельної ділянки №1 від 01 липня 2008 року необхідно відмовити на підставі розгляду зустрічного позову.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України за № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Вирішуючи вимоги ОСОБА_3 за зустрічним позовом, суд, вважає, у зустрічному позову слід задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 234 ЦК України передбачено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Укладення фіктивного правочину завжди відбувається з певною метою і умисно.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють його лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний.

Як на підставу своїх вимог відповідач ОСОБА_3 посилається на те, що договір оренди земельної ділянки від 01 липня 2008 року, за своєю правовою природою є фіктивним, оскільки вказаний правочин з моменту його укладання є таким, що не був спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки жодного разу ОСОБА_3 не отримував орендну плату від ОСОБА_1, останній жодного разу її не обробляв, що підтвердив в судовому засіданні відповідач ОСОБА_1, крім того, указаний правочин фактично укладався у звязку із тим, що ним було отримано грошові кошти за договором позики від колишнього покійного чоловіка ОСОБА_6, яка є дочкою ОСОБА_1. Позику в розмірі 5000,00 грн. ОСОБА_3 повернув ОСОБА_6, підтвердженням чого є розписка (а.с. 64) .

Так, статтею 60 ЦПК України передбачено, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Також, згідно зі статтями 13,15,20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов»язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов»язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальність за несплату є істотною умовою договору оренди. А згідно зі ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону. Умовами договору (п.38) передбачено можливість припинення дії договору шляхом його розірвання на підставі рішення суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обовязків , передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використання, а також з інших підстав, визначених законом (а.с. 10 зв.стор.).

Судом з врахуванням вимоги ст.15 ЦК України щодо захисту судом саме порушеного права, встановлено, що право орендаря порушено не виконанням відповідачем свого обовязку за договором оренди.

Відповідачем по зустрічному позову ОСОБА_1 жодного доказу, що ним здійснювалась виплата орендної плати ОСОБА_3 суду не надано.

Таким чином, приймаючи до уваги, що ОСОБА_3 передавши землю в оренду ОСОБА_1 не отримує належного прибутку, а тому, суд вважає, що зустрічний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, так як відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Оскільки зустрічний позов відповідача в частині про визнання Договору оренди землі №1 оренди земельної ділянки від 01 липня 2008 року недійсним підлягає задоволенню, то первісний позов ОСОБА_1 про зобов'язання ОСОБА_3 та СФГ «Олександро-Володимирівське» не перешкоджати позивачу, а саме ОСОБА_1 використовувати земельну ділянку у відповідності з умовами договору оренди земельної ділянки №1 від 01 липня 2008 року, яка є предметом вказаного договору, задоволенню не підлягає.

У відповідності до ст.88 ЦПК України необхідно із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 243 грн. 00 коп. судового збору за подачу зустрічного позову, оскільки його позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо стягнення судових витрат з ОСОБА_3 та СФГ «Олександро-Володимирівське» на користь позивача ОСОБА_1 по первісному позову підлягає стягненню 243,60 грн., оскільки підлягає задоволенню лише одна позовна вимога про визнання зареєстрованого Реєстраційною службою Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області від 21 липня 2014 року договору оренди земельної ділянки укладеного між ОСОБА_3 і СФГ «Олександро-Володимирівське» недійсним та скасування його державної реєстрації, щодо стягнення солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_1 судових витрат, які складаються із сплати за витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку в сумі 53 гривні, із сплати за витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців в сумі 61,20 гривень не підлягають задоволенню, оскільки вони сплачені за власною потребою позивача ОСОБА_1 до предявлення позову до суду та не являються судовими витратами відповідно ст. 79 ЦПК України.

Також позивачем ОСОБА_3 по зустрічному позову не доплачена сума судового збору в розмірі 60 коп., оскільки позовні вимоги його підлягають задоволенню, то недоплачену суму судового збору слід стягнути з ОСОБА_1, який є відповідачем по зустрічному позову, на користь держави.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 212 - 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати зареєстрований Реєстраційною службою Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області 21 липня 2014 року договір оренди земельної ділянки укладений між ОСОБА_3 і Селянським фермерським господарством «Олександро Володимирівське» недійсним та скасувати його державну реєстрацію.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та Селянського фермерського господарства «Олександро Володимирівське» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються із сплати судового збору в розмірі 243,60 гривень.

В решті позовних вимоги ОСОБА_1 відмовити .

Зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Визнати договір оренди земельної ділянки від 01 липня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 недійсним.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 243,00 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 60 (шістдесят) копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.Г.Патинка