Справа № 274/882/15-ц
Провадження № 2/0274/727/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.07.2015 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі головуючого судді: Зайцева А.В. з участю секретаря Рудакової А.В. розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Бердичеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивачка просить стягнути з відповідача на її користь 150000 гривень моральної шкоди, 15450 гривень матеріальної шкоди, а також просить стягнути з відповідача щомісячне відшкодування завданої їй матеріальної шкоди, внаслідок смерті особи, якуа її утримувала в сумі 1753,07 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 03.11.2012 р. близько 23 години 30 хвилин на 6 км. автодороги "Бердичів-Хмільник" стався наїзд автобусом "NEOPLAN N 116" д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 на її сина ОСОБА_3, внаслідок чого він помер.

У зв"язку зі смертю сина їй завдана моральна шкода, яка виражається в душевних та психологічних стражданнях, які призвели до великого нервового стресу, і викликали у неї важку хворобу у вигляді інсульту, у зв'язку з чим вона стала інвалідом І групи, та на теперішній час потребує постійної сторонньої допомоги. Відшкодування понесених нею моральних, фізичних, психічних і душевних переживань і страждань, непомірно великих втрат немайнового характеру вона оцінює в грошовому еквіваленті в розмірі 150000 грн.. Оскільки на день смерті вона була пенсіонеркою, син постійно проживав з нею, та утримував її, середньомісячний його заробіток складав 3506,13 грн., а тому з вирахуванням його частки сума шкоди, яка підлягає щомісячній компенсації становить 1753,07 грн.. Крім того, вона понесли витрати на виготовлення памятника сину в розмірі 15450 грн.

В судове засідання позивачка не з'явилась, в наданій суду заяві просить розглянути справу в її відсутності. Позовні вимоги підтримала повністю, не заперечила проти заочного розгляду справи.

Відповідач по справі у судове засідання не з"явився, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав. З останнього відомого місця його проживання до суду повернувся конверт з відміткою за закінченням терміну зберігання. Оскільки місце реєстрації відповідача суду не відомо, про день, час і місце розгялду справи він повідомлявся шляхом розміщення оголошення про його виклик в засобах масової інформації.

У відповідності до ст.197 ЦПК України в зв"язку з неявкою сторін в судове засідання розгляд справи технічними засобами не фіксувався.

Згідно вимог ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Встановлено, що ОСОБА_1І - позивачка по справі, є матір"ю ОСОБА_3, який загинув 03.11.2012 року близько 23 год. 30 хв. на 6 км. автодороги «Бердичів-Хмільник» внаслідок наїзду автобуса «NEОРLАН N 116» д/н НОМЕР_2 під керуванням - ОСОБА_2. Факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_3.

За даним фактом відомості про подію були внесені до ЄРДР за №0000158 від 05.12.2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Постановою від 21.04.2013 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 було закрите за відсутності в його діях ознак кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.168 ЦК України батьки мають право на відшкодування моральної шкоди, завданної смертю фізичної особи. У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні. Шкода відшкодовується батькам, які досягли пенсійного віку,- довічно (ст.1200 ЦК України).

Шкода, завдана джерелом підвищенної небезпеки, відшкодовується особою яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом. (ч.2 ст.1187 ЦК України).

Статтею 1187 ЦК України встановлено відповідальність за завдання шкоди особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як роз"яснив пленум Вищого спеціалізованного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.6 постанови №4 від 01 березня 2013 року " Про де-які питання застосування судами законодавствапри вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищенної небезпеки, особою, яка зобов"язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищенної небезпеки, є фізична особа або юридична особа, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання , зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа, під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальністьза завдання шкоди ( п.2.2 Правил дорожнього руху України ).

Оскільки відповідач на момент вчинення ДТП на відповідній правовій підставі володів транспортним засобом, то саме він повинен нести відповідальність за завдання шкоди.

Вирішуючи питання про відшкодування позивачці моральної (немайнової) шкоди, суд виходить з принципу справедливості, розумності та виваженості. При цьому враховує те, що позивачка в зв"язку з втратою сина, понесла моральні страждання, які призвели до великого нервового стресу, і викликали у неї важку хворобу у вигляді інсульту, у зв'язку з чим вона стала інвалідом І групи, та на теперішній час потребує постійної сторонньої допомоги. що підтверджується довідкою до акту огляду СЕК серії 10 ААБ, № 240204, виписним епікризом, довідкою міської поліклініки.

Визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд враховує, що життя людини є найвищою соціальною цінністю, позивачка зазнала моральних страждань через втрату рідної людини, а тому на підставі ст. 1167 ЦК України така шкода підлягає відшкодуванню, і з урахуванням наведених норм права та встановлених судом обставин справи, виходячи з принципів розумності та справедливості, вважає що розумним і справедливим розміром морального (немайнової) відшкодування шкоди в грошовому вираженні буде - 100000 гривень, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню .

При цьому суд враховує те, що відповідно до вимог ч.2 ст.1193 ЦК України вина потерпілого у формі грубої необережності може бути підставою для зменшення розміру відшкодування. Однак, ч.3 ст.1193 ЦК України встановлює виключення із загального правила врахування вини потерпілого при визначенні розміру відшкодування. Даною нормою встановлюються випадки, коли умисел або груба необережність потерпілого взагалі не беруться до уваги: у разі відшкодування витрат, передбачених ч.1 ст.1195 ЦК; у разі відшкодування шкоди, завданою смертю годувальника; у разі відшкодування витрат на поховання. У перелічених випадках шкода відшкодовується у повному обсязі, не зважаючи на наявність вини потерпілого у будь-якій формі.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди (зі змінами) шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення щомісячного відшкодування завданої позивачу матеріальної шкоди внаслідок смерті особи яка її утримувала, суд виходить з положень ст.1200 ЦК України з якої вбачається , що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується: дитині до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом - довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого - протягом п'яти років після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (дходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Відповідно до ч.1 ст.1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди право на відшкодування шкоди заподіяної втратою годувальника мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого, незалежно від родинних зв'язків, або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, непрацездатні члени сім'ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв'язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи.

Крім того у відповідності до п.21 зазначеної постанови непрацездатним особам, які знаходились на утриманні померлого і мають право на відшкодування у зв'язку з його смертю, відшкодування визначається у розмірі середньомісячного заробітку померлого за відрахуванням частки, що припадала на нього самого і працездатних осіб, які знаходились на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. У такому ж порядку визначається розмір страхових виплат із цієї підстави, а в разі смерті потерпілого, який сам одержував зазначені виплати й не працював, розмір страхових виплат утриманцям визначається із суми таких виплат померлому та його пенсії.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд вважає, обгрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача шкоди спричиненої втратою годувальника, оскільки з матеріалів справи вбачається, що померлий ОСОБА_3 перебував перед смертю в трудових відносинах з Бердичівським лінійним виробничим управлінням магістрального газопроводу, та отримував заробітну плату, що підтверджуються довідкою, доглядав та утримував позивачку, що підтверджується довідкою ОСББ „ Єдина родина, і таке відшкодування визначається у розмірі середньомісячного заробітку померлого за відрахуванням частки, що припадала на нього самого і працездатних осіб, які знаходились на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди.

Враховуючи положення ч.1 ст.11 ЦПК України з яких вбачається, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки щомісячне відшкодування завданої їй матеріальної шкоди внаслідок смерті особи, яка її утримувала, в розмірі 1753 гривні, довічно.

Що стосується позовних вимоги про стягнення з відповідача витрат на спорудження памятника, то суд вважає, що позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню, оскільки відповідно до частини першої ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобовязання відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного памятника, ці витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, витрати на спорудження памятника понесла позивачка у розмірі 15450 грн., що стверджується накладною №1 від 10 червня 2013 року розрахунку вартості памятника.

Згідно ст.88 ЦПК України, суд також стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Керуючись ст.23, 237, 296 ЦК України, Законом України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.3, 10, 60, 212-215 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячне відшкодування завданої їй матеріальної шкоди внаслідок смерті особи, яка її утримувала, в розмірі 1753 гривні, моральну шкоду в розмірі 100000 гривень, та витрати на спорудження надгробного памятника в розмірі 15450 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1383 гривень 90 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку впродовж 10 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подавати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: