Справа № 209/1894/15-ц
Провадження № 2/209/1091/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Замкової Я.В.,

за участі секретаря Шепель О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Трест Дніпродорбуд», про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Трест Дніпродорбуд», в якому просить суд стягнути з ПАТ «Трест Дніпродорбуд» (ідентифікаційний код 03450005, місцезнаходження: 49044, м. Дніпропетровськ, вул. Шевченка, буд. 35) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований: АДРЕСА_1): 33029,64 грн. заборгованості у формі середнього заробітку за весь час затримки, тобто за період з 03.07.2013 року по 29.05.2015 року включно 3454,08 грн. заборгованості у вигляді компенсації за невикористані дні відпустки, а всього 36483,72грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 02.02.2009 року він був прийнятий на роботу водієм автотранспортних засобів 2 класу, у відповідача - ДЗАТ «Трест Дніпродорбуд». В подальшому зазначене товариство було перейменовано у ПАТ «Трест Дніпродорбуд». Згідно наказу відповідача від 02.07.2013 року його було звільнено з роботи по переведенню в ТОВ «Автоснабсервіс». Вказує, що під час роботи у ПАТ «Трест «Дніпродорбуд» йому невчасно сплачували заробітну платню, при звільненні не виплатили виниклу заборгованість у вигляді середнього заробітку за весь час затримки й компенсацію за невикористану відпустку, а після звільнення про нього взагалі майже забули. Загальна сума заборгованості за його підрахунками складається з 3454,08 грн. компенсації за невикористану відпустку, та 33029,64 грн. - відповідальності у вигляді середнього заробітку за весь час затримки, а всього 36483,72 грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не зявилися, представником позивача надано заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду свої заперечення проти позову, згідно яких вказує, що відповідно до Наказу 02.07.2013 року, позивача було звільнено з ПАТ «Трест Дніпродорбуд», по переведенню з зачисленням календарних днів невикористаної відпустки. Зауважив, що ПАТ «Трест Дніпродорбуд» виконує державні замовлення на будівництво, ремонт, благоустрій доріг, і Служба автомобільних доріг в Дніпропетровській області має заборгованість перед відповідачем на суму 110, 0 млн. грн., за виконану роботу у 2013 році. У звязку з цим відповідач не мав можливості своєчасно перевести суму коштів за невикористані дні щорічних відпусток на ТОВ «Автоснабсервіс» де працював позивач. Зазначає, що позивачем не було надано жодного доказу, який би підтверджував наявність у відповідача заборгованості перед ним по виплаті заробітної плати, а від так і виплати компенсації за весь час затримки при розрахунку. Також не надано доказів, які обґрунтовують розрахунок суми середнього заробітку, а також розрахунок компенсації за невикористану відпустку. Просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Трест Дніпробуд» про стягнення заборгованості із заробітної плати.

З урахуванням заяв сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 02.02.2009 року по 02.07.2013 року працював в ДЗАТ «Трест Дніпродорбуд», в подальшому перейменованого в ПАТ «Трест Дніпродорбуд», водієм автотранспортних засобів 2 класу (за пятиденним робочим тижнем), та в подальшому звільнений з підприємства відповідача по переведенню в ТОВ «Автоснабсервіс» на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача, і наказом про звільнення ПАТ «Трест Дніпродорбуд» від 02.07.2013р. № 426-К ( а.с. 8, 12-14) та не заперечується сторонами по справі.

Як зазначено представником позивача в позовній заяві, тривалість невикористаної відпустки позивача становить 48 днів, заборгованість у формі середнього заробітку за весь час затримки розрахунку обрахована ним в сумі 33029,64 грн., та компенсація за невикористану відпустку в сумі 3454,08 грн.

За час роботи в ПАТ «Трест Дніпродорбуд» та до теперішнього часу позивачу не була виплачена компенсація за невикористану відпустку та заборгованість у формі середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, що підтверджується випискою з картрахунку позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 16.04.2015 року (а.с. 15-16).

Судом не прийнято до уваги письмові заперечення представника відповідача, оскільки зазначені ним обставини в запереченнях не підтверджені жодними доказами, не містять фактичних даних щодо використаної позивачем щорічної відпустки, та відсутні будь-які відомості щодо своєчасності виплати позивачу компенсації і розрахунку при звільненні.

Статтями 10, 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно чинного законодавства України, обовязковим є створення умов та гарантування можливостей для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю (частина четверта статті 13, частини перша, друга, сьома статті 43 Конституції України).

Праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов'язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Відповідно до частини сьомої статті 43, частини першої статті 55 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю працівник може захистити в суді. Конституційний Суд України в Рішенні від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004 зазначив, що забезпечення прав і свобод потребує законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини). У статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI, статтях 1, 3, 15 Цивільного процесуального кодексу України передбачено порядок здійснення судочинства стосовно справедливого розв'язання, зокрема, трудових спорів.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 № 8-рп/2013, в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв'язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством.

Судом встановлено, що доказів, того що у період 2013 року, перед звільненням, позивач відпрацював не повні місяці, відповідачем не надано. Ухвала суду про витребування доказів у справі відповідачем виконана не була, хоча отримання її уповноваженою особою відповідача підтверджено матеріалами справи.

Розмір компенсації позивачу за невикористану щорічну відпустку, судом розраховано наступним чином.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, представником позивача заявлено розмір компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 3454,08 грн., що обраховані ним за 48 днів виходячи з середньоденної заробітної плати в сумі 71,96 грн. помножених на 459 днів, проте суд з таким розрахунком представника позивача погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 83 Кодексу Законів про Працю та статті 24 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Згідно п. 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

За відсутності відомостей про заробітну плату позивача за останні 12 місяців, сума компенсації за не використану щорічну відпустку позивача, обрахована судом виходячи з наявних в матеріалах справи відомостей, зокрема, згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу виданої Управлінням ПФУ Дніпровського району м. Дніпродзержинська від 18.05.2015 року, тобто за фактично відпрацьований період у 2013 році, шляхом ділення сумарного заробітку за 6 місяців 2013 року на відповідну кількість календарних днів в 2013 році. Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Приймаючи до уваги, що відповідачем ПАТ «Трест Дніпродорбуд» не надано жодних доказів про отримання позивачем компенсації за невикористану відпустку і тривалості невикористаної позивачем відпустки в 48 днів, а тому суд приймає їх до розрахунку.

Сумарний заробіток позивача за період з 01.01.2013 р. по 01.07.2013 р. згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу виданої Управлінням ПФУ Дніпровського району м. Дніпродзержинська від 18.05.2015 року, становить: 1046,32+760,96+1414,91+2322,83+1890,51+5175,17 = 12610,7 грн.

Кількість календарних днів за період з 01.01.2013 року по 01.07.2013 року включно становить: у січні 31, у лютому 28, у березні 31, у квітні 30, у травні 31, у червні - 30. Разом 181 день.

Таким чином, компенсації за невикористану відпустку становить 3344, 27 грн. (12610,7 грн. / 181 день х 48 днів = 3344,27 грн.), в той час як позивачем заявлено 3454,08 грн.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», встановлено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, якщо працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день він не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведене відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно вказаного в позові розрахунку середньої заробітної плати зазначено, що період з 03.07.2013 р. по 29.05.2015 р. (включно) містить 459 робочих дня, зокрема: 21+21+23+21+22 = 108 дн. (2013 рік) + 251дн. (2014 рік) + 100дн. (2015) = 459 робочих дня, що обраховані згідно листів Міністерства соціальної політики України № 9050/0/14-12/13 від 21.08.2012 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік», та відповідно № 9884/0/14-13/13 вiд 04.09.2013 р. «Прo розрахунoк норми тривалості робочого часу нa 2014 рік», і № 10196/0/14-14/13 від 09.09.2014 р. «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» (а.с.11-13).

Таким чином, виходячи з наведеного, загальна кількість робочих днів за період з 03.07.2013 р. по 29.05.2015 р. (включно) становить 459 робочих дня.

Згідно представлених представником позивача Індивідуальних відомостей про застраховану особу виданої Управлінням ПФУ Дніпровського району м.Дніпродзержинська від 18.05.2015 року, позивач за два місяці до звільнення травень, червень 2013 року, отримав заробітну плату за травень 2013 року 1890,51 грн., і за червень 2013 року 5175,17 грн.

Однак, на думку представника позивача, згідно відомостей зазначених УПФУ сумарно заробітна плата за 6 місяців до звільнення (03.07.2013 р.) склала 13097,42 грн., виходячи з наступного : (січень 2013р. = 1147 грн.) + (лютий 2013 р. = 1147) + (березень 2013р. = 1414,91) + (квітень 2013р. = 2322,83) + (травень 2013 р. = 1890,51) + (червень 2013 р. = 5175,17). Отже, представником позивача обраховано середньоденну заробітну плату як: 13097,42грн. / 182 дн. = 71,96 грн.

Проте, суд керуючись Положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), вважає помилковим розрахунок середньоденної заробітної плати наведений представником позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці", пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час затримки обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

При цьому згідно з п. 5 Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З цих підстав, згідно довідки наданої Пенсійним Фондом України і листа Міністерства соціальної політики України № 9050/0/14-12/13 від 21.08.2012 р. «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік», позивач за два місяці до звільнення травень, червень 2013 р., відпрацював 37 днів (пятиденний робочий тиждень). Доказів, того, що у травні чи червні 2013 року, перед звільненням, позивач відпрацював не повні місяці - відповідачем не надано.

Виходячи з положень Порядку, суд приймає для розрахунку заробітну плату позивача за травень червень 2013 року у розмірі 7065,68 грн. (1890,51 грн. + 5175,17 грн.), згідно довідки наданої Пенсійним Фондом України, без утримання податку з доходів фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становитиме 190,97 грн. (7065,68 грн.: 37 днів = 190,97 грн.).

Кількість робочих днів затримки розрахунку з 03.07.2013 р. по 29.05.2015 р. (включно) містить 459 робочих дня, зокрема: 21+21+23+21+22 = 108 дн. (2013 рік) + 251дн. (2014 рік) + 100дн. (2015) згідно листів Міністерства соціальної політики України № 9050/0/14-12/13 від 21.08.2012 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік», та відповідно № 9884/0/14-13/13 вiд 04.09.2013 р. «Прo розрахунoк норми тривалості робочого часу нa 2014 рік», і № 10196/0/14-14/13 від 09.09.2014 р. «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 №1084-р = 459 робочих дня.

Таким чином, середня заробітна плата за весь період затримки, з 03.07.2013 р. по 29.05.2015 р. (включно) становить 87655,23 грн. (190,97 грн. х 459 дня = 87655,23 грн.), проте в межах позовних вимог позивачем заявлено 33029,64 грн.

Сума середнього заробітку визначена судом без утримання податку з доходів фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, оскільки справляння і сплата податків та обов'язкових платежів є обов'язком роботодавця.

Враховуючи представлені позивачем й досліджених судом докази, суд вважає за можливе задовольнити позов частково. В частині стягнення заборгованості в межах заявлених вимог позивачем у формі середнього заробітку за весь час затримки позов підлягає повному задоволенню в сумі 33029,64 грн., а в частині стягнення заборгованості у вигляді компенсації за невикористані дні відпустки частково в сумі 3344,27грн.

Судові витрати згідно ст. 88 ЦПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 57, 59, 60, 82, 88, 158, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Трест Дніпродорбуд, про стягнення заборгованості по заробітній платі, - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Трест Дніпродорбуд» (ідентифікаційний код 03450005, місцезнаходження: 49044, м.Дніпропетровськ, вул. Шевченка, буд. 35) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований: АДРЕСА_1): 3344,27 грн. - заборгованості у вигляді компенсації за невикористані дні відпустки; 33029,64 грн. - заборгованості у формі середнього заробітку за весь час затримки, тобто за період з 03.07.2013 року по 29.05.2015 року включно, а всього - 36373 (тридцять шість тисяч триста сімдесят три) гривні 91 копійка.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Трест Дніпродорбуд» на користь держави судовий збір в сумі 363,74 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Я.В. Замкова