Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/3988/14-ц
Провадження № 2/191/61/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
26.06.2015 м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Твердохліб А. В.
за участю секретаря - Яришевої Н. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-
Згідно зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.
У порушення вимог ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обовязкових платежів з цих коштів.
У звязку із зазначеним порушенням зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 17. 07. 2014 року має заборгованість 100854 долари США 57 центи (що за курсом 11. 71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17. 07. 2014 року складає 1181006 грн. 90 коп.), яка складається з наступного:
- заборгованості по комісії за користування кредитом 3696 долари США 00 центів,
- штрафу (фіксована частина) 21 долар США 34 центи;
- штрафу (процентна складова) 4801 долар США 58 центів.
Договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотеко держателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмета іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та ст. 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотеко держателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду.
Позивач до звернення із позовом до суду, з метою надання можливості відновити платіжну дисципліну за кредитним зобовязанням, надіслав повідомлення боржнику (іпотекодавцю, якщо він є відмінним від боржника) про порушення основного зобовязання та/або іпотечного договору з вимогою добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення у разі продовження порушення.
Позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNK0G100000052 від 12. 09. 2007 року, в розмірі 100854 долари США 56 центи, що за курсом 11.71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17. 07. 2014 року складає 1181006 грн. 90 коп.:
1) звернути стягнення на будинок, загальною площею 54,30 кв.м., житловою площею 28,70 кв.м, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, смт. Іларіонове, вул. Павлоградська, 27, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки, з укладенням від імені ПАТ «ПриватБанк» договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення позивачем всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки;
До початку судового засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Не заперечував проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідач у відкрите судове засідання не з'явився по невідомим суду обставинам, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання.
Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Таким чином, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд вважає за необхідне позовні вимог задовольнити частково з наступних підстав.
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки та відшкодування збитків.
В зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань по поверненню кредитних коштів, станом на 17 липня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 100854 доларів США 57 центів, яка складається із:
- заборгованості по комісії за користування кредитом 3696 долари США 00 центів,
- штрафу (фіксована частина) 21 долар США 34 центи;
- штрафу (процентна складова) 4801 долар США 58 центів.
Відповідно до п. 2 зазначеного договору іпотеки, іпотекою забезпечується право виконання зобовязань іпотекодавця за кредитним договором, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем.
Так, 15. 06. 2014 року на адресу відповідача, ОСОБА_1, рекомендованим листом була надіслана письмова вимога про повернення суми кредиту в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги. Відповідач був попереджений, що у разі невиконання зобов'язання ПАТ КБ «ПриватБанк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки, також ОСОБА_1 запропоновано у разі невиконання зобов'язання добровільно звільнити будинок (а. с. 10-12).
Відповідно до ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.
Довідкою КП Синельниківського МБТІ Дніпропетровської області від 25. 02. 2015 року повідомлено, що відповідачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності нерухоме майно, розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, смт. Іларіонове, вул. Павлоградська, 27, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотокругу за №2719 від 12. 09. 2007 року (а. с. 152).
З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що житловий будинок, за вказаною вище адресою придбано ОСОБА_1 за рахунок кредиту отриманого в готівковій формі 12. 09. 2007 року.
Вирішуючи питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд враховує те, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» який набрав чинності 07 червня 2014 року, не встановлено, що іпотека припиняється, лише встановлено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна.
Статтею 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону:
1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;
2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки);
3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.
Виходячи із ст. 3 вказаного Закону, визначено, що він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.
Чинність вказаного Закону на час ухвалення рішення є підставою, у разі задоволення позову за наявності для цього підстав, для визначення порядку його виконання, зокрема вказівка на те, що рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності вказаного Закону.
Враховуючи, що ОСОБА_1 отримав кредит в іноземній валюті, у нього не знаходиться у власності інше нерухоме житлове майно, що загальна площа нерухомого житлового майна не перевищує 250 кв.м, тому на час дії мараторію зупиняється примусове стягнення.
Одночасно із вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач просить суд виселити відповідача, а також інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у будинку, який перебуває в іпотеці. З даного приводу суд зазначає наступне.
Стаття 39 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки: шляхом проведення публічних торгів; або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.
Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.
У ч. ч. 2 і 3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» законодавець установлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку».
Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд має враховувати, що згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст. ст. 39 - 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення.
При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця, з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя, або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк.
Так, як вбачається із наданих позивачем матеріалів справи, останній не надав належних доказів, що свідчать про отримання відповідачем ОСОБА_1 листа-повідомлення про необхідність добровільного звільнення будинку, а посилався лише на здійснення такого відправлення рекомендованим листом.
Оскільки на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні виконання імперативно-диспозитивних приписів, встановлених ч. 2 ст. 40 Закону N898-IV та ч. 3 ст. 109 ЖК щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового будинку, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то такі позовні вимоги на цій стадії не можуть бути задоволені, оскільки на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя щодо звільнення таких житлових приміщень їх мешканцями в розумінні вимог ст. 3 ЦПК щодо права особи для звернення до суду за захистом.
Отже, суд вважає, що в такому випадку позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в частині виселення не підлягають задоволенню, оскільки є передчасними.
З урахуванням зазначених вище вимог діючого законодавства, суд вважає за необхідне в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором №DNK0G100000052 від 12. 09. 2007 року, в сумі 100854 доларів США 56 центів, що відповідно до службового розпорядження НБУ від 17. 07. 2014 року за курсом 11,71 грн. становить 1181006 грн. 90 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №DNK0G100000052 від 12. 09. 2007 року - будинок загальною площею 54,3 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м., який розташований за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, смт. Іларіонове, вул.. Пролетарського, 27, що належить на праві власності ОСОБА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.
Також, суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 217 ЦПК, рішення суду в частині звернення стягнення на будинок загальною площею 54,3 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м., який розташований за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, смт. Іларіонове, вул. Пролетарська, 27, що належить на праві власності ОСОБА_1 не підлягає примусовому виконанню на період чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
На підставі ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» документально підтверджені судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 3654 грн. 00 коп.
Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 88, 212-214, 217, 224-226 ЦПК України, пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст. ст. 526, 527, 530, 611, 1054 ЦК України, ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР, ст. ст. 33, 35, 39, 40 Законом України «Про іпотеку» від 05. 06. 2003 року №898-VI, Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України» від 03. 06. 2013 року № 1304-VII, суд, -
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду в частині звернення стягнення на будинок загальною площею 54,3 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м., який розташовано за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район. смт. Іларіонове, вул. Пролетарська, буд. 27, що належить на праві власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, не підлягає примусовому виконанню на період чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

На заочне рішення протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний може бути подана апеляційна скарга. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: ОСОБА_2