У Х В А Л А

іменем україни

03 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Писаної Т.О., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом скаргою публічного акціонерного товариства «Фідобанк» на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області за касаційною скаргою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонський області Третьякова Сергія Юрійовича на ухвалу Дніпровського районного суду м. Херсона від 18 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 26 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі ‒ ПАТ «Фідобанк») звернулося до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області (далі ‒ виконавча служба), в якому посилалось на те, що 23 квітня 2010 року Дніпровський районний суд м. Херсона видав виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на його користь кредитної заборгованості у розмірі 644 899 грн. 95 коп., що забезпечена іпотекою, предметом якої є житловий будинок АДРЕСА_1.

Постановою від 07 липня 2014 року державний виконавець повернув виконавчі документи стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Посилаючись на те, що зазначений закон не є підставою для повернення виконавчих документів без виконання, заявник просив постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області від 26 червня 2014 року скасувати.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Херсона від 18 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 26 січня 2015 року, скаргу ПАТ «Фідобанк» задоволено частково. Скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області від 26 червня 2014 року про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» за виконавчим листом, виданим 23 квітня 2010 року Дніпровським районним судом м. Херсона, у рамках виконавчого провадження № 38662051. В іншій частині вимог відмовлено.

У касаційній скарзі головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Херсонський області Третьяков С.Ю. просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні скарги.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи скаргу та скасовуючи постанову державного виконавця про повернення виконавчих документів без виконання, суд першої інстанції виходив із того, що рішення суду про стягнення кредитної заборгованості не виконано, а також із того, що земельна ділянка, на якій розміщений спірний житловий будинок, не є предметом іпотеки, а тому дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на неї не розповсюджується.

Апеляційний суд погодився із мотивами та висновками районного суду, пославшись при цьому також на те, що державний виконавець не перевірив, чи використовує ОСОБА_4 предмет іпотеки для постійного проживання.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Таким вимогам закону судові рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що 23 квітня 2010 року Дніпровський районний суд м. Херсона видав виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Фідобанк» кредитної заборгованості у розмірі 644 899 грн. 95 коп., що забезпечена іпотекою, предметом якої є житловий будинок АДРЕСА_1.

Постановою від 07 липня 2014 року державний виконавець повернув виконавчі документи стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України).

Відтак, установлений зазначеним вище Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з ч. 4 Закону протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії вказаного Закону не підлягає виконанню.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року № 6-57цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

У зв'язку з цим апеляційний суд не навів підстав незаконності застосування державним виконавцем п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Також суд апеляційної інстанції не звернув уваги на неможливість звернення стягнення на майно, яким забезпечено кредитний договір (предмет іпотеки), на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не встановив обставин неможливості застосування до спірних правовідносин цього Закону, належним чином не перевірив правильності та обгрунтованості ухвали суду першої інстанції про скасування постанови державного виконавця та дійшов передчасного висновку про залишення цієї ухвали без змін.

Крім того, апеляційний суд не вказав на правові підстави, які зобов'язують державного виконавця встановлювати постійно чи не постійно боржник проживає за певною адресою, оскільки ці питання з'ясовуються при ухваленні судового рішення, яке державний виконавець зобов'язаний виконати, але з урахуванням вимог законодавства.

За таких обставин ухвала апеляційного суду не може вважатись законною та обґрунтованою, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонський області Третьякова Сергія Юрійовича задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 26 січня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

Т.О. Писана

О.В. Умнова