Номер провадження: 22-ц/785/6165/15
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.,

Сватаненка В.І.,

при секретарі Абалдової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення повноліття та стягнення аліментів за минулий час,-

встановила:

У квітні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, у якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 2500 гривень щомісячно на утримання доньки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, до повноліття доньки, а також просить стягнути аліменти за минулий час у твердій грошовій сумі з розрахунку 2000 гривень у місяць за останні три роки, що передують пред'явленню позову, тобто з 29 квітня 2011 року.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що внаслідок ускладнених пологів доньці був поставлений діагноз: розширення межпівкульової щілини, синдром рухових розладів, венозна дисгемія, внутрішньочерепна гіпертензія, обумовлена порушенням венозного відтоку, гіпертензійно-нормоцефальний синдром, вторинна кардіоміопатія змішаного генезу з регургітацією на мітральному та тристулковому клапані, дифузні зміни міокарда шлуночків, аномальна хорда в лівому шлуночку, пілороспазм, як наслідок дисфункції вегетативної нервової системи, в зв'язку з чим донька потребує постійного лікування, але ОСОБА_5 у добровільному порядку відмовляється надавати будь-яку матеріальну допомогу на утримання доньки.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року, починаючи з 29.04.2014 року.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити, задовольнити позовну заяву в частині стягнення аліментів за минулий час у твердій грошовій сумі з розрахунку 2000 грн. у місяць за останні три роки, посилаючись на порушення судом норм права.

Апеляційну скаргу також подав ОСОБА_5, в якій просить рішення суду змінити в частині розміру стягнення аліментів, ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягувати з нього аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 у розмірі 400 грн. щомісячно, в іншій частині рішення залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційних скарг, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення аліментів за минулий час, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів того, що вона вживала заходів щодо отримання аліментів, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням відповідача від їх сплати.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, та не спростовується сторонами, що позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_5 є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.3).

Відповідно до довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї та прописку), що видана ТОВ «Жилсервіс ЛТД» за № 229 від 07.05.2014 року дитина проживає разом з матір'ю (а.с.9).

Відповідач ОСОБА_5 матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Дитина знаходиться на повному утриманні позивачки.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України суд при визначенні розміру аліментів враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Як не заперечує сам відповідач він є приватним підприємцем, тобто має мінливий дохід, тому суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок ускладнених пологів ОСОБА_6 був поставлений діагноз: розширення межпівкульової щілини, синдром рухових розладів, венозна дисгемія, внутрішньочерепна гіпертензія, обумовлена порушенням венозного відтоку, гіпертензійно-нормоцефальний синдром, вторинна кардіоміопатія змішаного генезу з регургітацією на мітральному та тристулковому клапані, дифузні зміни міокарда шлуночків, аномальна хорда в лівому шлуночку, пілороспазм, як наслідок дисфункції вегетативної нервової системи (а.с.41-92). Тобто дитина потребує додаткових обстежень, лікування, для чого необхідні значні кошти.

Враховуючи солідарний обов'язок батьків щодо утримання неповнолітніх дітей та поставлений діагноз дитині, суд першої інстанції цілком справедливо та законно визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн., з чим колегія суддів повністю погоджується.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що згідно довідки ДПІ у Малиновському районі м. Одеси від 01.08.2015 року дохід ОСОБА_3 за 2014 рік склав 3954 грн., що свідчить про неможливість матері матеріально утримувати дитину та лікувати її без отримання відповідної суми аліментів.

Посилання ОСОБА_5 на те, що він не в змозі сплачувати аліменти у розмірі 2500 грн., у зв'язку з чим просив зменшити їх розмір до 400 грн., оскільки недостатньо заробляє та на утриманні має ще двох дітей, колегія суддів до уваги не приймає, так як на підтвердження своїх доводів апелянтом не надано жодного доказу.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у суді апеляційної інстанції при розгляді справи була оголошена перерва та наданий відповідачу ОСОБА_7 термін для надання доказів того, що він не може сплачувати стягнуті судом аліменти у розмірі 2500 грн., але на наступне судове засідання відповідач до суду не з'явився, причини неявки суду не повідомив, доказів на підтвердження своїх доводів не надав.

Відповідно до ст.ст. 10, 27, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з ч.3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей.

Частиною першою ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5, оскільки обставини, які в ній викладені є голослівними та жодним належним та допустимим доказом не підтверджуються.

Що стосується апеляційної скарги ОСОБА_3, то вона також не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть до суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх отримати у зв'язку з ухиленням від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Як правильно зазначив суд першої інстанції позивачка ОСОБА_3 не надала до суду жодного належного та допустимого доказу того, що вона вживала заходів щодо отримання аліментів, а відповідач ухилявся від їх сплати.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що допитаний у суді свідок ОСОБА_8, яка є подругою позивачки та підтвердила обставини того, що відповідач не надавав позивачці кошти, яка їх просила на утриманні доньки, не може вважатися підставою вживання заходів щодо одержання аліментів з відповідача.

Крім того, як зазначила сама позивачка в апеляційній скарзі будь-яких інших заходів щодо отримання аліментів з відповідача вона не вживала.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що ОСОБА_3 не направляла відповідачу письмову вимогу про сплату аліментів, не зверталася за місцем його роботи, не надала відомостей, що відповідач ухилявся від укладання договору про сплату аліментів, чи приховував своє місцезнаходження, чи інші подібні дії, які би свідчили про ухиляння відповідача від сплати аліментів, у той час коли позивачка вживала заходів щодо їх отримання.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3 на те, що сам факт подання позовної заяви про стягнення аліментів є фактом ухиляння відповідача від сплати аліментів, та є підставою для стягнення аліментів за минулий час, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки це лише свідчить про невиконання батьківських обов'язків, а не вживання зі сторони позивачки заходів щодо отримання аліментів.

Таким чином, аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при ухваленні рішення дослідив усі обставини по справі, надав належну оцінку доказам, та ухвалив законне, обґрунтоване, справедливе рішення, яке скасуванню не підлягає.

Викладені в апеляційних скаргах доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

В.І. Сватаненко

В.О. Суворов