№621/611/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

10 червня 2015 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Вельможної І.В.,

за участю секретаря судового засідання Зубенко Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Зміїв цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину дійсним, визнання права власності на автомобіль та звільнення його з-під арешту, третя особа - Відділ державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області,

в с т а н о в и в:

18 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Відділ державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області про визнання правочину дійсним, визнання права власності на автомобіль та звільнення його з-під арешту.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав про те, що 01.03.2008 року він придбав у ОСОБА_2 автомобіль марки ВАЗ-21093, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ХАС № 085324 від 05.02.2008 року та, відповідно до розписки, передав останньому грошові кошти у сумі 7400 доларів США. Після чого позивач отримав довіреність, якою ОСОБА_2 уповноважив його керувати, розпоряджатись, відчужувати на умовах за своїм розсудом та знімати (ставити) на облік вказаний автомобіль.

В січні 2015 року зясувалось, що на автомобіль накладений арешт державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області за примусовим виконанням рішення суду. Вважає, що між ним та відповідачем була домовленість щодо всіх істотних умов договору, відбулося фактичне виконання умов договору, у звязку з чим просив визнати договір купівлі продажу автомобіля ВАЗ-21093 дійсним, визнати за ним право власності на вказаний автомобіль та скасувати його арешт, накладений державним виконавцем ВДВС Зміївського РУЮ.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі. Зазначив, що дії державного виконавця неправомірні, оскільки арешт накладено на належний йому автомобіль в той час, коли боржником є ОСОБА_2 Він є єдиним правомірним власником транспортного засобу, передав грошові кошти його вартості ОСОБА_2, що власне не спростовується відповідачами, тому рішення про арешт автомобіля порушує його права.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Просила розгляд справи проводити за її відсутності.

Представник третьої особи Відділу державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 вказуючи, що видача довіреності не створює для позивача будь-яких прав та обовязків, що виникають з правовідношення представництва, відповідно до Глави 17 ЦК України. Автомобіль юридично належить ОСОБА_2, а позивач використовує транспортних засіб не від свого імені, а тому заяви про передання автомобіля у його власність є безпідставними. Крім того, у звязку з тим, що на даний час боржником ОСОБА_2 добровільно рішення суду не виконано, підстав для зняття арешту не має.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в установленому законом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права не встановлена судом.

Із змісту статей 202, 208, 626, 638, 655 ЦК України вбачається, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Правочин має вичинятися у формі, встановленій законом. У письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. п. 2,7, 8, 42 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілі, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (далі - Правила державної реєстрації та обліку автомобілів) в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов'язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності.

Для того, щоб здійснити продаж автомобіля, зняти його з обліку та перереєструвати на нового власника необхідно, щоб був відсутній арешт автомобіля чи заборона зняття його з обліку.

Крім того, власник автомобіля повинен підтвердити правомірність придбання транспортних засобів зазначеними в Правилах документами, засвідченими підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою.

Серед зазначених в цих Правилах документів відсутній письмовий договір, укладений між сторонами і ніким не посвідчений. Натомість вказано, що одними із таких документів можуть бути договори, в тому числі угоди, укладені на товарних біржах, та інші посвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортний засіб.

Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АХС № 085324 від 05.02.2008 року, автомобіль ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, 2006 року випуску зареєстровано за ОСОБА_2 ( а.с. 7)

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 01.03.2008 року видав довіреність строком до 01.03.2015 року, якою уповноважив ОСОБА_1 представляти його інтереси, як власника автомобіля марки ВАЗ 21093, 2006 року випуску, номер шасі (кузов, рама) Y6D8188, реєстраційний номер НОМЕР_1 при знятті з реєстраційного обліку та відчуженні будь-яким способом зазначеного автомобіля. (а.с. 5) Для чого, крім іншого, надав право представляти його інтереси, що пов'язані із вчиненням правочинів щодо користування та експлуатацією вищевказаним автомобілем, отримувати належні грошові суми належні йому за цими договорами.

Відповідно до розписки від 01.03.2008 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 за вказаний автомобіль грошову суму в розмірі 7400 доларів США. (а.с.6)

Автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, при цьому ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 транспортний засіб та право на його користування та експлуатацію на підставі довіреності від 01.03.2008 року, строк дії якої 01.03.2015 року. (а.с.5)

Фактична передача транспортного засобу у володіння позивача на підставі виданої ОСОБА_2 довіреності від 01.03.2008 року (а.с. 5), що має місце у даній справі, не має наслідком набуття позивачем права власності на спірний автомобіль, оскільки видача довіреності не створює будь-яких інших прав та обов'язків, крім тих, що виникають з правовідношень представництва, відповідно до Глави 17 Розділу ІV Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 237, 244, 245 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позивач у встановленому порядку не набув права власності на спірний автомобіль, оскільки сторони у справі не виконали наведених вище вимог, встановлених діючими в Україні Правилами, яких необхідно дотримуватися при відчуженні транспортного засобу.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 про сплату ним коштів за спірний автомобіль, як підставу для набуття права власності, оскільки дана обставина може свідчити лише про здійснення ним попередньої оплати вартості предмета договору купівлі-продажу і виконання позивачем своїх зобов'язань перед продавцем автомобіля.

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_2 не здійснив всіх передбачених законом дії, які мають бути вчинені у зв'язку з відчуженням транспортного засобу, і тим самим не виконав свої зобов'язання стосовно передачі у власність позивача предмета купівлі-продажу у встановленому законом порядку, в зв'язку з чим, враховуючи, що в порушення вимог пункту 7 Правил не було здійснено державну реєстрацію спірного транспортного засобу у встановлений законом строк, у суду відсутні підстави вважати, що позивач набув право власності на зазначений транспортний засіб.

Дійшовши такого висновку суд звертає увагу ОСОБА_1 на те, що на протязі всього часу з моменту передачі ним грошових коштів за спірний автомобіль та до моменту арешту автомобіля він, з метою захисту своїх прав та інтересів, мав можливість звернутися з відповідним позовом з вимогами про примусове виконання обов'язку в натурі, повернення коштів, сплачених за автомобіль, та іншими вимогами, які можуть бути заявлені згідно цивільного законодавства, але цього не зробив.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 розяснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України повязується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін.

Таким чином, за позивачем не можна визнати його права власності на автомобіль з підстав, визначених ст. 392 ЦК України, а тим більше застосувати положення ч. 2 ст. 220 ЦК України, на яку, зокрема, посилається ОСОБА_1 у позовній заяві.

Як вбачається з копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.03.2012 року, виданої старшим державним виконавцем Пілат О.М., за виконавчим листом Зміївського районного суду Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_3, накладено арешт на автомобіль ВАЗ-21093, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2, та заборонено здійснювати відчуження будь якого майна, що належить боржнику. ( а.с.10)

Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно роз'яснень, наданих у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27.08.76 р. "Про судову практику у справах про виключення майна з опису" визначено, що за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян та організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд першої інстанції вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню щодо цих правовідносин.

Таким чином, відповідно до встановлених обставин справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про визнання правочину дійсним, визнання права власності на спірний автомобіль слід відмовити, а також відмовити й у задоволенні позовних вимог про зняття накладеного на автомобіль арешту, оскільки ця частина позовних вимог є похідною від вимог про визнання права власності на автомобіль, які за висновком суду задоволенню не підлягають.

Керуючись ч. 4 ст. 203, ст. 208, ч. 1 ст. 237,ст. 244,ст. 328,ст. 334 ЦК України, постановою КМУ від 07.09.1998 року № 1388 "Про затвердження порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок), ст.ст. 5,10,15,60,212-215,218,223 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину дійсним, визнання права власності на автомобіль та звільнення його з-під арешту, третя особа - Відділ державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Головуючий: