АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Бреславського О. Г.

суддів: Заводян К.І., Половінкіної Н.Ю.

секретаря: Давньої Я.А.

за участю: позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача - орган опіки та піклування Путильської РДА про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів , за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 12 травня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом. Посилався на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3 з 07.12.1997 по 14.11.2012. Від вказаного шлюбу у них народилося двоє дітей: син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідачка з 2012 року виїхала з с. Селятина, залишивши дітей на нього, жодного разу їх не навідувала, участі у їх вихованні не приймала.

Просив ухвалити рішення про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на його користь аліменти на утримання дітей - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 430 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня звернення із заявою до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Заочним рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 12 травня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1,третя особа на стороні позивача - орган опіки та піклування Путильської РДА до ОСОБА_3 про

№22ц-794/913/15 Головуючий в І інстанції Маковійчук Л.Р.

Категорія 52 Доповідач Бреславський О.Г.

позбавлення батьківських прав за безпідставністю.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 30% прожиткового мінімуму, встановленого державною, на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 13 березня 2015 року.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць звернуто до негайного виконання.

Вирішено питання щодо судового збору.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 12 травня 2015 року в частині відмови у задоволенні його позову до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав по відношенню до неповнолітніх дітей - ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 скасувати та ухвалити нове, про задоволення вказаних позовних вимог у повному обсязі. В іншій частині рішення залишити без змін.

Вважає вказане рішення незаконним, таким що постановлено із невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення сторін, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішити лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних цінностей; не сприяють засвоєнню внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків.

Відповідно до статті 9 Конвеціїї ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.12.1997, який 14.11.2012 заочним рішенням Путильського районного суду Чернівецької області було розірвано (а.с.8). Від вказаного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідачка ОСОБА_3 у 2012 році знялася з реєстрації в с. Селятин Путильського району Чернівецької області та виїхала з села. Проживає в смт. Літина Вінницької області. Позову не визнає, так як вважає, що позивач разом зі своєю матір'ю створили щодо неї такі умови, що вона змушена була залишити їх будинок, однак свого житла не має, а тому не могла забрати дітей. На даний час з дітьми спілкується тільки по телефону, так як не має можливості забрати та матеріально забезпечити їх у зв'язку з тим, що немає постійного житла і коштів та має дитину від іншого чоловіка, на яку отримує соціальну допомогу.

У справі не встановлено, що відповідачка свідомо нехтує своїми обов'язками щодо виховання дітей.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив виключно з інтересів дітей, ставлення відповідачки до своїх дітей, їх взаємовідносин, висловленої в судовому засіданні думки неповнолітнього з цього питання, а також важкого матеріального становища відповідачки.

Такі висновки суду є вірними та такими, що зроблені на підставі повно та всебічно з'ясованих доказах, яким дана юридична оцінка. Правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

З огляду на викладені обставини, висновок органу опіки, щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачки підлягає оціненню критично.

Проаналізувавши всі докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, судова колегія, вважає, що позбавлення відповідачки батьківських прав не буде відповідати меті цього заходу: захист інтересів дитини та стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

За таких обставин, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, відхилити.

Заочне рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 12 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: