Номер провадження: 22-ц/785/6363/15
Головуючий у першій інстанції Бабаков В. П.
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2015 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області

в складі:

головуючого - Суворова В.О.

суддів - Артеменко І.А.

- Сватаненко В.І.

при секретарі -Абалдової О.С.

з участю: ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Одеської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 09 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2, про виселення,

ВСТАНОВИЛА:

29 липня 2014 року позивач звернувся з вказаним позовом. Обґрунтовуючи вимоги посилається на те, що він є власником квартири, в якому проживають відповідачі, які приходяться йому сином, невісткою та онуками. Невістка та онуки, як дружина та діти його сина, вселилися до його квартири. Відповідачі неправомірними діями, які виражаються в сварках, скандалах, порушують норми співжиття, у зв'язку з чим позивач просить виселити відповідачів в відповідності до ст. 391 ЦК України ,ст.ст. 116, 157 ЖК України, оскільки вони перешкоджають йому вільно користуватися квартирою.

Відповідачі позов не визнали, вказуючи, що ініціатором сварок та скандалів є позивач, оскільки йому не подобається, що відповідачка народила другу дитину.

Рішенням суду першої інстанції від 09 червня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, про усунення перешкод в користуванні та виселення - задоволений.

Зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_7 не перешкоджати ОСОБА_3 у здійсненні права власності квартирою АДРЕСА_1

Виселено ОСОБА_5, ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Визнано , що дане рішення є підставою для зняття ОСОБА_5 з реєстраційного обліку за адресою : квартира АДРЕСА_1.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_5, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 243 грн. 60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалення нового рішення, яким просить відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність рішення суду в межах вимог скаржника і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив з того, що відповідачі порушують правила співжиття, заходи впливу на поведінку відповідачів не дали жодного результату, вони продовжують далі руйнувати та псувати майно позивача, систематично порушувати правила співжиття, що робить неможливим для позивача проживання з ними в одній квартирі.

Судова колегія не може погодитися з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судова колегія звертає увагу, що позивач просить задовольнити його вимоги у відповідності до ст. 116 ч.1 ЖК України, та виселити відповідачів як осіб, які систематично руйнують чи псують жиле приміщення, систематично порушують правила співжиття, що робить неможливим проживання позивача разом з ними. Також позивач просить усунути перешкоди в користуванні його власністю (квартирою) у відповідності до ст. 391 ЦК України.

Судова колегія вважає, що позивні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судова колегія розглядає справу про виселення відповідачів з підстав, передбачених ст. 116,157 ЖК України, ст. 391 ЦК України, якими позивач обґрунтував свої вимоги.

Згідно з вимогами ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Частиною 1 ст. 116 ЖК України встановлено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови N 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судовою колегією встановлено, що відповідно до договору міни від 17 грудня 1997 року позивач являється власником квартири АДРЕСА_1 зареєстрованого в КП ОМБТІ та РОН під № 262 стр. 92-р № 359 21.01.1998 року(а. с. 5).

У спірній квартирі зареєстрований з 17 лютого 1999 року позивач та його син ОСОБА_10 та з 03 червня 2005 року відповідач по справі - ОСОБА_5 (а.с.18).

Відповідач ОСОБА_7, яка діє в своїх та інтересах - ОСОБА_8 та ОСОБА_9, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2(а. с. 22).

Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 ОСОБА_7 переїхала проживати в квартиру позивача.

Таким чином, в теперішній час в спірній квартирі проживає позивач та відповідачі разом з своїми дітьми.

Позивач обґрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що відповідачі руйнують та псують жиле приміщення, порушують правила співжиття. Як на докази обґрунтування свого позову позивач посилається на фотографії. Судова колегія вивчивши вказані фотографії не убачає, що саме відповідачі псують спірну квартиру. А факт руйнування квартири відповідачами взагалі не підтверджений фотографіями. Судова колегія у відповідності до ст. 10 п.4 ЦПК України пропонувала позивачу надати додаткові докази в підтвердження обґрунтування свого позову, але такі докази позивачем не були надані. Судова колегія вважає, що в відповідності до ст. ст. 11,60 ЦПК України позивач не довів, що відповідачі руйнують та псують належну йому квартиру.

Також позивач вказує, що відповідачі систематично порушують правила співжиття. Доводячи свої вимоги позивач надав до суду заяви на ім'я начальника Суворовського РВ ОМУ УМВС Одеської області від 03 липня 2014 р.,08 липня 2014 р. та 16 липня 2014 р.

Судова колегія вивчивши данні заяви встановила, що позивач в заявах вказує, що його син ОСОБА_5 виносить його особисті речі, відповідачі пошкодили меблі в квартирі. Між ним та відповідачами виникають сварки та скандали , його ображають нецензурними словами. На зауваження не реагують. Просить притягнути відповідачів до адміністративної відповідальності у відповідності до ст. 173-2 КпАП України (а.с.9-11). Розглянувши скарги позивача, старшим УИМ Суворовського РО м. Одеси був складений висновок. Відповідно до вказаного висновку у позивача у зв'язку з операцією поганий стан здоров'я, а відповідачі його ображають . Так, 02 липня 2014 року відповідачка зробила йому зауваження, що не наточені ножі та ножиці та стала його ображати. 03 липня 2014 р. відповідачка зробила позивачу зауваження, що забитий унітаз. Позивач відповів, що в наслідок свого стану здоров'я він нічім не може допомогти. Відповідачка почала його ображати. 07 липня 2014 року коли позивач знаходився в належному йому автомобілі на вул. Висоцького в м. Одесі підійшов його син-відповідач по справі, та висловлював загрозу фізичної розправи. Також відповідач пояснив, що в його сім'ї виникли матеріальні труднощі, у зв'язку з чим вин вимушений був продати предмети побуту, щоб годувати малолітнього сина.

По результатам розгляду заяв позивача в відношенні відповідачів були складені адміністративні протоколи.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 25 липня 2014 року ОСОБА_7 була притягнута до адміністративної відповідальності у вигляді усного зауваження за ст. 173-2 ч.1 КпАП України за вчинення 02 липня 2014 року скандалу з позивачем (а.с.89).

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 25 липня 2014 року ОСОБА_7 була притягнута до адміністративної відповідальності у вигляді усного зауваження за ст. 173-2 ч.1 КпАП України, оскільки 03 липня 2014 року вчинила скандал з позивачем (а.с.90).

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 25 липня 2014 року ОСОБА_5 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 173 КпАП України за те, що 07 липня 2014 року висловлювався нецензурною лайкою на адресу позивача, загрожував йому фізичною розправою. Відповідно до вказаної постанови на відповідача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51 грн. (а.с.91).

Позивач звертаючись до суду 29 липня 2014 року посилається на те, що відповідачі повинні бути виселені у відповідності до ч.1 ст. 116 ЖК України, оскільки вони систематично руйнують, псують жиле приміщення та систематично порушують правила співжиття.

Як було встановлено позивач не довів, що відповідачі руйнують та псують належну йому квартиру, а за порушення правил співжиття вони були притягнуті до адміністративної відповідальності, що можливо вважати, що до них були застосовані заходи громадського впливу.

Судова колегія звертає увагу, що для застосування ч.1 ст. 116 ЖК України, відповідно до якої відповідачі підлягають виселенню з квартири, необхідні такі складові, як триваюча антигромадська поведінка та повторне порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Але зазначені складові в діях відповідачів відповідно до обґрунтування позову відсутні, оскільки докази того, що після притягнення їх до адміністративної відповідальності вони порушували правила співжиття відсутні. Таким чином, судовою колегією встановлено, що до відповідачів раніше не вживалися заходи попередження або громадського впливу. Тому відсутні підстави для задоволення позову.

Вказане дає підстави судовій колегії прийти до висновку про відмову у задоволенні позову.

Але судова колегія вважає за необхідне попередити відповідачів про те , що відповідно до ст. 116 ч.1 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Також зазначити відповідачам, що вони вже притягувалися до адміністративної відповідальності за порушення правил співжиття і при наступному такому порушенні позивач вправі ставити питання про їх виселення.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, виносячи рішення, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. п. 1, 4, ст.. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 09 червня 2015 року - скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким в позові ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області В.О. Суворов

І.А. Артеменко

В.І. Сватаненко