Справа №: 272/224/15-ц
Провадження № 2/272/211/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Палазюк В.М.

при секретарі - Поліщук Т.О.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "ЕкономКомфорт", редакції газети "Житомирщина" про визнання договорів недійсними та відшкодування моральної шкоди, суд ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовом, в якому зазначає що між ним та відповідачем 17.01.2014 року був укладений договір № 02093/14 згідно з яким відповідач зобов'язався від його імені та за плату за його рахунок вчинити певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, визначеному в додатку №1 до договору,зокрема здійснити оплату товару на користь учасника або надати учаснику відповідну суму у позику. В цей же день між позивачем і відповідачем укладено договір №02093 згідно якого відповідач за плату зобов'язався забезпечити дбайливе оформлення договору про його участь в програмі адміністрування придбання товарів з дотриманням вимог чинного законодавства та надавати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні і довідкові послуги з питань діяльності та подальшої його участі у програмі. Вказав, що на виконання умов договору сплатив відповідачу 9 900 грн., проте позики він не отримав. Вважав, що спірні договори і додатки до них не відповідають вимогам ст. 19 цього Закону, якими заборонена нечесна підприємницька практика, яка вводить споживача в оману, оскільки договори укладені в порушення вимог ст..ст. 203 ч.1, 215 ч.1,3, 227 ЦК України без відповідного дозволу (ліцензії). Діяльність ТОВ «Економкомфорт» містить ознаки фінансових послуг та підлягає ліцензуванню, однак товариство таку ліцензію не отримувало, тому і не могло надати її редакції газети «Житомирщина», яка незаконно розповсюджує тривалий час рекламу щодо послуг ТОВ «Економкомфорт». Посилаючись на вищевикладене, просив визнати недійсними договори № 02093/14 та № 02093 від 17.01.2014 року, застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з ТОВ»Економкомфорт» кошти в сумі 9900 грн., а також із ТОВ «Економкомфорт» та редакції газети «Житомирщина» в солідарному порядку 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, додавши, що про діяльність ТОВ «Економкомфорт» дізнався саме з газети «Житомирщина»

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заперечення на позовну заяву , в якому просить відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що Товариством не порушено вимог Закону про захист прав споживачів, не є фінансовою установою та не надає фінансових послуг, тому не є обов'язковим для ТОВ «ЕкономКомфорт» мати ліцензію на укладення договорів, передбачених Цивільним кодексом України. ТОВ «ЕкономКомфорт» не має прибутку від залучених від учасників платежів згідно договору, а має прибуток на підставі договорів про надання інформаційно-консультаційних послуг.

Представник відповідача редакції газети «Житомирщина» надіслав клопотання про розгляд справи у відсутності представника та заперечення проти позову, оскільки будь яких порушень при опублікуванні реклами не допустили та не заподіяли шкоду позивачеві.

Дослідивши докази, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 17 січня 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ „ЕкономКомфорт" укладено договір №02093, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов'язання за плату забезпечити позивачу дбайливе оформлення договору про участь у програмі з дотриманням вимог чинного законодавства та надавати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні і довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі ОСОБА_1 у програмі. Пунктом 2.1 цього Договору передбачено, що оплата наданих послуг становить 9 900 грн., які позивачем сплачено, згідно банківської квитанції.

17.01.2014 року між сторонами також було укладено договір №02093/14, за умовами якого Адміністратор (відповідач) за згодою Учасника (позивача) зобов'язався вчинити за плату за рахунок позивача певні юридичні дії спрямовані на придбання Товару, визначеного в додатку №1 до цього договору.

Підписавши договір з відповідачем, позивач засвідчив, що він належним чином ознайомлений з програмою діяльності ТОВ „ЕкономКомфорт" і не мав заперечень з цього приводу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», 5) фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, -і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Згідно із умовами договорів, що оспорюються, учасник - позивач сплачує "чисті внески", не як прибуток для відповідача, а за рахунок своїх "чистих внесків" накопичує обумовлену договором суму, яка надається учаснику в позику, або для придбання товару.

Проведена позивачем оплата коштів в сумі 9900грн. - це плата за надані відповідачем інформаційно консультаційні послуги відповідно до договору № 02093 від 17.01.2014 року, який укладений між сторонами, що відповідає вимогам ст. 203 та ст. 626 ЦК України.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що послуга ТОВ «ЕкономКомфорт"

надана позивачу, не може вважатися фінансовою у розумінні п.5 ч.1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», оскільки відсутня її ознака, як отримання прибутку від залучення грошових коштів від третіх осіб.

Як видно із постанови Корольовського районного суду Житомирської області суд прийшов до висновку, що послуги ТОВ «Економкомфорт», від яких товариство не отримує прибутку, а лише перерозподіляє залучені кошти серед учасників, не підпадають під поняття «фінансові послуги» та ліцензуванню не підлягають, в зв»язку з чим справа про адміністративне правопорушення щодо директора ТОВ «Економкомфорт» за ч.1 ст. 164 КпАП України закрита за відсутністю складу правопорушення.

Ст. 15 Закону України „Про захист прав споживачів", на яку посилається позивач, не передбачає підстав для визнання договорів недісними. Згідно ч. 7 ст.15 Закону України „Про захист прав споживачів" у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило:

1) придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків;

2) неможливість використання придбаної продукції за призначенням - споживач має право вимагати надання у прийнятно короткий, але не більше місяця, строк належної інформації. Якщо інформацію в обумовлений строк не буде надано, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування збитків;

3) заподіяння шкоди життю, здоров'ю або майну споживача - споживач має право пред'явити продавцю (виробнику, виконавцю) вимоги, передбачені законом, а також вимагати відшкодування збитків, завданих природним об'єктам, що перебувають у його володінні на праві власності або на інших підставах, передбачених законом чи договором.

Однак таких вимог позивач не заявляв.

Позивач також просив визнати недійсними договори і з тих підстав, що умови договорів є несправедливими, оскільки передбачають здійснення оплати адміністратору за надання послуг інформаційного характеру, які він мав право отримати безкоштовно

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

З аналізу норми ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» вбачається, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

З огляду на викладене відсутні правові підстави для визнанння оспорюваних угод недійсними з підстав, передбачених ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, судом встановлено, що відсутня омана відповідачем ТОВ «ЕкономКомфорт" позивача ОСОБА_1 щодо укладення спірних договорів без ліцензії, позивачем не доведено несправедливості умов договору, тому немає підстав визнавати ці договори недійсними та задовольняти позов в частині стягнення з відповідача коштів, сплачених йому позивачем.

При відсутності підстав для визнання договорів недійсними не підлягає задоволенню і вимога щодо відшкодування моральної шкоди відповідачем ТОВ «Економкомфорт».

Згідно позовних вимог та пояснень позивача в судовому засіданні, рекламу щодо надання послуг ТОВ «Економкомфорт» він отримав із газети «Житомирщина». Вважає, що без підтвердження про наявність ліцензії редакція газети не мала права друкувати дану рекламу, друкуванням якої також заподіяла позивачу моральну шкоду. Однак як видно із заперечень редакції газети «Житомирщина» та доданих доказів, вперше реклама ТОВ «Економкомфорт» була надрукована в газеті 24.01.2014 року, тобто до укладення спірних договорів, що не могло вплинути на вибір та волевиявлення позивача. Доказів на спростування даних фактів позивачем не надано.

Виходячи із наведеного та матеріалів справи суд не знаходить підстав для стягнення моральної шкоди з редакції газети на користь позивача.

Керуючись ст.ст.10, 60, 209, 212, 214, 215, 218, 294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до товариства з обмеженою відповідальністю "Економкомфорт" про визнання недійсними договорів , застосування наслідків недійсності правочину та стягнення на його користь коштів та в задоволенні вимог до ТОВ "ЕкономКомфорт", редакції газети "Житомирщина"про відшкодування моральної шкоди - за безпідставністю заявлених вимог.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Андрушівський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні, протягом десяти днів з часу отримання копії рішення.

Суддя:ОСОБА_2