АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7700/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Сербіна Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Чобіток А.О.

при секретарі: Гречка Т.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року в справі за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до ОСОБА_4 про стягнення в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування.

в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись у червні 2013 року до суду з вищевказаним позовом обґрунтовував свої вимоги тим, що 18 серпня 2011 року в м. Києві по вул М.Гречка, з вини ОСОБА_4, який керував автомобілем « ВМВ 730» д.н.з. НОМЕР_1 була скоєна ДТП. На дату скоєння цієї пригоди водій ОСОБА_4 не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вина відповідача у скоєнні ДТП підтверджувалася постановою суду та матеріалами адміністративної справи. У результаті ДТП був пошкоджений автомобіль « МАН» д.н.з. НОМЕР_2 що належав ОСОБА_7 Розмір завданих збитків, згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку склав 33822,72 гривень. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до позивача з відповідною заявою і 02.12.2011 року МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 28185,60 гривень без врахування ПДВ. Позивач в подальшому звертався до відповідача з листом про компенсацію виплаченого страхового відшкодування в добровільному порядку. Однак, сплата не відбулася. Станом на 21.06.2013 року заборгованість відповідача перед позивачем склала 29612,60 гривень з яких 28185,60 гривень сума відшкодування, 1427 гривень витрати на встановлення розміру збитків та збір документів. 16.10.2012 року між МГСБУ та ТОВ «ЕмВіПАРТНЕРС» було укладено контракт про надання правової допомоги № 72. Відповідно до умов контракту ТОВ отримало винагороду 2000 гривень

А відтак, ставлячи питання про стягнення в порядку регресу витрат пов'язаних з виплатою страхового відшкодування позивач просив задовольнити позов та стягнути на його користь кошти в розмірі понесених витрат 29612,60 гривень, судовий збір 296,13 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 2000 гривень.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року позовні вимоги було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України () страхове відшкодування в порядку регресу та пов'язані з ним витрати у загальній сумі 29 612 гривень 60 копійок, а також витрати по сплаті судовою збору в сумі 296, 13 гривень, всього суму 29 908, 73 гривни.

У стягненні витрат на правову допомогу в сумі 2000 гривень відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, де ставив питання про скасування рішення суду та постановлення нового про відмову у задоволені позову з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення та які суд вважав встановленими.

Апелянт та представник апелянта у судовому засіданні підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити.

Представник позивача не визнав апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши пояснення осіб що з'явилися у судове засідання , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так судом при розгляді справи було встановлено, що 18 серпня 2011 року в м. Києві по вул. М.Гречка, з вини ОСОБА_4, який керував автомобілем « БМВ 730» д.н.з. НОМЕР_1 була скоєна дорожньо - транспортна пригода.

Постановою Подільського районною суду м. Києва від 20.10.2011 року ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і на нього було накладено стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на сім місяців. Постанова не скасована та набрала законної сили.

Внаслідок ДТП автомобілю «МАН» д.н.з. НОМЕР_2. що належить ОСОБА_7 були завдані механічні пошкодження. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля згідно звіту про оцінку автомобіля була визначена в розмірі 33 822,72 гривень урахуванням суми ПДВ.

Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/2598218, укладеного між « ВУСО» та ОСОБА_7, останній застрахував свою цивільно-правову відповідальність терміном з 04.06.2011 року по 03.06.2012 року.

31.10.2011 року ОСОБА_7 з метою отримання відшкодування звернувся до МТСБУ і 02.12.2011 року МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілому ОСОБА_7 в розмірі 28185.60 гривень з фонду захисту потерпілих, що підтверджується платіжним дорученням.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль у якому перебував відповідач на момент ДТП не був застрахований. Тому відповідно до п.п. „а „ п. 41.1 ст. 41 Закону „Про страхування", МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, було відшкодовано шкоду на умовах, визначених Законом.

Таким чином МТСБУ виконало покладений на нього Законом обов'язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно - правову відповідальність.

І відповідно до ст. 1191 ЦК України та п.38.2.1 ст. 38 Закону після проведення виплати потерпілій особі у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення витрат по оплаті юридичних послуг у сумі 2000 гривень на підставі контракту про надання правової допомоги № 72. укладеного 16.10.2012 р. з ТОВ «ЕмВіПАРТНЕРС» , і додаткової угоди до цього контракту суд виходив з того, що відповідно до ст. ст. 79, 84 ЦГІК України витрати на правову допомогу відшкодовуються, якщо вони пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права.

А так як позивачем не було надано у відповідності зі ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розрахунку розміру компенсації витрат на правову допомогу, а також враховуючи, що особа яка надавала допомогу не входить до переліку осіб, визначених зазначеною нормою права, суд вважав підстав для стягнення коштів у вигляді витрат на правову допомогу нема.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає. що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, апелянт вказував на те, що при постановленні судового рішення судом не було взято до уваги те, що на час споєння ДТП він не перебував за кермом автомобіля „БМВ 730", не був його власником, користувався зазначеним автомобілем на підставі доручення, а також те, що цивільно - правова відповідальність власника автомобіля „БМВ 730" станом на 18.08.2011 року була застрахована у ТзДВ „Страхова компанія „Провіта".

Однак, колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства, матеріалах справи та постановленому судовому рішенні.

Так як винність відповідача, щодо порушень ПДР при здійсненні керування автомобіля „БМВ 730" 18.11.2011 року що призвели до дорожньо транспортної пригоди підтверджується постановою про притягнення останнього до адміністративної відповідальності з позбавленням прав керування транспортними засобами на визначений судом строк, та матеріалами адміністративної справи. Постанова не скасована відповідачем, а відтак є дійсною.

Крім того, відповідно до даних єдиної централізованої бази МТСБУ поліс обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів укладений між ОСОБА_8 та «СК «Провіта» № АА/54597154 терміном дії з 23.07.2011 року до 22.07.2012 року, включно станом на 18.08.2011 року був втрачений, що підтверджується публікацією у газеті «Урядовий кур'єр » від 07.10.2011 року. Де «СК «Провіта» повідомила про визнання недійсним бланку поліса ОСЦПВВН'ГЗ серії АА номер 5497154 у зв'язку з втратою.

Отже, відсутні підстави вважати поліс обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів № АА/54597154 з терміном дії 23.07.2011 року по 22.07.2012 року на час дорожньо - транспортної пригоди дійсним.

Відповідно до п.21.1 ст. 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від тину транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України .

У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.. п. 4, 11 Постанови "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013 р. № 4 роз'яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

За вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

З винної особи за регресною вимогою стягується розмір визначеного відшкодування за зобов'язанням з відшкодування шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то витрати з такої особи стягуються у цих межах.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги ( регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно п. 38.2.1 ст.38 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 ст. 13 цього Закону.

Також не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду і доводи апелянта щодо недостовірності даних викладених у звіті про оцінку транспортного засобу складеного ЗАТ Український центр після аварійного захисту „Експрес -сервіс". Даний звіт ніким не оспорювався.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: