Справа № 703/944/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Компанійця О.В.

при секретарі Кочетковій І.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Смілі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,

встановив:

Близько 19 години 30 хвилин 27 серпня 2014 року на перехресті вул. Хрещатик з вул. Святотроїцькою в м. Черкасах відбулось зіткнення належного ОСОБА_3 автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 12 вересня 2014 року постановою Соснівського районного суду м. Черкас по справі № 712/12243/14-п ОСОБА_3 було визнано винним у цьому ДТП. Цивільна відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована.

Вартість ремонту автомобіля НОМЕР_2 становила 3880 грн., з яких 3370 грн. оплатила страхова компанія, а 510 грн. становила франшиза. Цю суму за ремонт автомобіля 24 вересня 2014 року сплатив ОСОБА_2, у звязку з чим звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 510 грн. збитків.

В судове засідання позивач не зявився, його представник підтримав позов та просив стягнути з відповідача 3275 грн. судових витрат.

Відповідач в попередньому засіданні позов не визнав, а під час розгляду справи погодився відшкодувати 510 грн. збитків, однак не погодився на відшкодування 3275 грн. судових витрат.

У відповідності з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла.

Частино 2 статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

На підставі ст. 174 ЦПК України позов підлягає до задоволення, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Однак заявлені представником позивача судові витрати не підтвердились в судовому засіданні.

Згідно з розрахунком представника позивача, 2800 грн. із загальної суми понесених позивачем судових витрат становлять витрати на правову допомогу, надану фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги від 6 січня 2015 року (а.с. 29-31).

Однак позовна заява була подана ОСОБА_1, який був представником за довіреністю від 17 грудня 2014 року (а.с. 5). Договір про надання правової допомоги ОСОБА_1 подав 30 квітня 2015 року. Оскільки до цієї дати він представляв інтереси позивача на підставі довіреності, то не вправі вимагати відшкодування витрат на правову допомогу фахівця в галузі права.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України сторони зобовязані довести суду ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, шляхом подачі відповідних доказів; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Джерела доказів визначено ст.ст. 57, 62 ЦПК України, згідно з якими пояснення сторін та їх представників, які не були допитані як свідки, доказами не є.

Відповідно з п.п. 1.1, 2.3 договору від 6 січня 2015 року ФОП ОСОБА_1 зобовязаний надати ОСОБА_2 правову допомогу у вигляді підготовки процесуальних документів та судового супроводу по стягненню відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля НОМЕР_2 в ДТП 27 серпня 2014 року, в т.ч. захищати інтереси ОСОБА_2 в суді. На підставі п.п. 3.3, 4.1 договору ОСОБА_2 повинен оплачувати ОСОБА_1 гонорар в сумі 400 грн. за годину роботи або за одне судове засідання. Цей принцип оплати суперечить вимогам ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації втрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

ОСОБА_1 отримував по 400 грн. за участь у судових засіданнях 30 квітня і 7 травня 2015 року, які тривали, відповідно, 19 і 28 хвилин.

Суду не надано доказів, які підтверджують фактичну витрату часу представником на виконання робіт, зазначених в акті виконаних робіт № 1 від 13 січня 2015 року (а.с. 37). Без відповідних доказів припущенням є твердження представника позивача про те, що він знайомився з матеріалами адміністративної справи в Соснівському районному суді м. Черкас відповідно до поданої ним заяви.

Відсутні докази, що підтверджують виготовлення ОСОБА_1 позовної заяви впродовж 2 годин. Вимога до відповідача про відшкодування шкоди, датована 18 березня 2015 року (а.с. 46, 47), відповідно до ЦПК України не є процесуальним документом. Потреба в її направленні була відсутня, тому 400 грн., нарахованих у звязку з підготовкою цієї вимоги, не є судовими витратами.

В судовому засіданні 7 липня 2015 року представник позивача надав суду документи, серед яких маються фотокопії паспорта громадянина України та закордонного паспорта ОСОБА_2 Після огляду підписів ОСОБА_2 на цих документах представник позивача визнав, що підпис на договорі про надання правової допомоги (а.с. 29-31) за ОСОБА_2 поставив його батько ОСОБА_4 Представник позивача визнав, що таким же чином ОСОБА_4 підписав за позивача акти виконаних робіт № 1 від 13 січня 2015 року (а.с. 37), № 2 від 17 лютого 2015 року (а.с. 38), № 3 від 19 березня 2015 року (а.с. 39), № 4 від 30 квітня 2015 року (а.с. 57) та квитанції до прибуткового касового ордеру (про оплату робіт за договором про надання правової допомоги від 6 січня 2015 року) № 5 від 15 квітня 2015 року (а.с. 40), № 6 від 29 квітня 2015 року (а.с. 41), № 7 від 30 квітня 2015 року (а.с. 50). Таким чином, ОСОБА_2 не оплачував ОСОБА_1 правову допомогу.

Відповідно до п. 4.4 договору про правову допомогу розрахунок між сторонами проводиться на підставі акту виконаних робіт. Оскільки всі акти виконаних робіт підписані не позивачем, підстави для розрахунку між сторонами відсутні.

Представник позивача стверджував, що з лютого 2015 року по день винесення рішення позивач постійно перебуває в Іспанії. Відповідно, ОСОБА_2 фактично не міг особисто розраховуватись із представником 17 лютого, 19 березня і 30 квітня 2015 року.

На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні відшкодовуються лише судові витрати, які документально підтверджені.

Встановлені судом обставини в їх сукупності свідчать про безпідставність вимог позивача про відшкодування витрат на правову допомогу.

Поштові витрати на відправлення досудової вимоги відповідачу, відправлення до суду позовної заяви, посвідчення у нотаріуса довіреності, банківські витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 79 ЦПК України не належать до судових витрат.

Крім того, довіреність від 17 грудня 2014 року (а.с. 5) видана позивачем ОСОБА_1 на вчинення широкого спектру дій в інтересах ОСОБА_2, а не на представництво інтересів за позовом до ОСОБА_3

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України 243 грн. 60 коп. витрат по сплаті судового збору, підтверджених документально (а.с. 1), належить присудити позивачу з відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60-62, 79, 84, 88, 174, 213-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 510 грн. відшкодування шкоди, а також 243 грн. 60 коп. судових витрат, а всього 753 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Черкаської області через міськрайонний суд протягом 10 днів, набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

Головуючий О.В. Компанієць