Справа № 347/2339/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1251/2015
Головуючий у 1 інстанції Сабадах Б. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Горблянського Я.Д., Фединяка В.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3М, відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні та за позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, визнання в частині не чинним свідоцтва про право власності на спадкове майно за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Косівського районного суду від 24 квітня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2009 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про повне припинення спільної власності та виділення у власність житлового будинку у натурі з відповідними господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до приватного нотаріуса ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, визнання в частині не чинним свідоцтва про право власності на спадкове майно.

Ухвалою Косівського районного суду від 27.11.2014 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про припинення права спільної власності та виділення у власність житлового будинку у натурі з відповідними господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку обєднано зі справою за позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса ОСОБА_5,

ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, визнання в частині не чинним свідоцтва про право власності на спадкове майно.

Рішенням Косівського районного суду від 24 квітня 2015 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_4 на 1/8 частку жилого будинку з відповідними господарськими та побутовими будовами та спорудами, які знаходяться за адресою: Івано-Франківська область, Косівський район, с. Старий Косів, вул. Чапаєва, 15.

Припинено право власності ОСОБА_4 на 1/8 земельної ділянки для обслуговування житлового будинку розміром 0,104 га, розташовану за адресою: Івано-Франківська область, Косівський район, с. Старий Косів, вул. Чапаєва, 15.

Стягнуто з депозитного рахунку суду на користь ОСОБА_4 матеріальну компенсацію в розмірі 16 276, 90 грн., сплачену ОСОБА_2 20.04.2015 року згідно квитанції № 67 у відділенні Ощадбанку, Івано-Франківської філії № 10008 за належну їй 1/8 частки житлового будинку, що розташований за адресою: Івано-Франківська область, Косівський район, с. Старий Косів, вул. Чапаєва, 15, та за належну їй 1/8 частки земельної ділянки для обслуговування житлового будинку розміром 0,104 га.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частки житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будовами та спорудами, який розташований за адресою: Івано-Франківська область, Косівський район, с. Старий Косів, вул. Чапаєва, 15, та на 1/8 частки земельної ділянки для обслуговування цього житлового будинку розміром 0,104 га, розташовану за цією ж адресою.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 243,60 грн. сплаченого судового збору та 3 300 грн. витрат, пов'язаних з проведенням будівельно-технічної експертизи.

В зустрічному позові ОСОБА_4 до приватного нотаріуса ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, визнання в частині не чинним свідоцтва про право власності на спадкове майно відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апелянт вказала, що приватний нотаріус ОСОБА_5 видав їй свідоцтво про право власності на спадкове майно, як обовязкової частки, на 1/8 його частину, а ОСОБА_2 видав свідоцтво про право власності на спадкове майно, як обовязкової частки на 7/8 частин. Звернулась до суду, так як вважала, що її частка становить 1/4 частину спадкового майна, що її можна виділити в натурі, і що відсутні підстави для позбавлення її реальної частки у спадковому майні. Та ні нотаріус, ні суд не врахували всього спадкового майна (всієї землі), яка належала спадкодавцю на праві власності і відноситься до різної категорії за цільовим призначенням, а тому незаконно її позбавлено частини спадкового майна.

Також зазначила, що відповідно до технічного паспорта на спадковий житловий будинок, його загальна площа становить 85 м.кв., житлова 46, 1 м.кв. Розміщення кімнат, їх конфігурація і розмір дає можливість реального поділу в натурі навіть і без висновку експерта, так як проводити заміну несучих елементів житлового будинку немає необхідності. Як житловий будинок так і земельна ділянка є подільними речами.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до неї відмовити.

Вислухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2 та його представника, відповідача та одночасно позивача за своїм позовом ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що 10.04.2013 року померла ОСОБА_7 про що свідчить свідоцтво про смерть від 10.04.2013 року серії І-НМ №170702 (а.с. 7), після смерті якої відкрилася спадщина.

Як вбачається з матеріалів справи, приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу ОСОБА_5, на підставі заповіту, посвідченого Вербовецькою сільською радою 19.05.2011 року, зареєстрованого у реєстрі за № 49, 09.09.2014 року видав ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 7/8 частин житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходиться в с. Старий Косів, вул. Чапаєва, 15, Косівський район Івано-Франківської області, на 7/8 часток земельної ділянки площею 0,104 га, що знаходиться за тією ж адресою та призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та на 7/8 часток земельної ділянки та на 7/8 земельної ділянки площею 0, 0766 га, що знаходиться по вул. Чапаєва в с.Старий Косів Косівського району Івано-Франківської області, наданої для ведення особистого селянського господарства, а ОСОБА_4 відповідно на 1/8 частку у цьому майні як на обовязкову частку. (а.с. 15-18, 57 -61).

Задовольняючи позов ОСОБА_2 частково і відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд виходив з положень ст.ст. 1216, 1222,1233, 1235, 1241, 1261, 1266, 356, 365, 377 ЦК України, а також з того, що нотаріусом правильно було визначено коло спадкоємців і вірно розподілена спадщина між спадкоємцями першої черги, частка ОСОБА_4 у спільному майні є незначною, спірне домоволодіння вказане не можна поділити у натурі у відповідності до ідеальних часток співласників, спільне володіння і користування майном є неможливим, припинення права власності ОСОБА_4 на спірну частку не завдасть істотної шкоди її інтересам та інтересам членів її сімї.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За приписами ст. 1233 та ч. 3 ст. 1235 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

В силу ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Отже, вищезазначеною нормою визначено право певних осіб, повязане з їх статусом, на отримання частки спадкового майна, незалежно від змісту заповіту.

Згідно зі ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Разом з тим, за ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (спадкування за правом представлення).

Відповідно до вимог статті 69 Закону України «Про нотаріат», нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Нотаріус також перевіряє коло осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадщині.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на час відкриття спадщини після своєї матері досягла пенсійного віку, тобто була непрацездатною, тому набула права на обовязкову частку у спадщині.

Колегія суддів погоджується з тим, нотаріусом правильно вирахувана обовязкова частка у спадщині ОСОБА_4

Оскільки розмір обовязкової частки залежить від кількості спадкоємців за законом, то її розмір рахується шляхом умовного відсторонення спадкових правовідносин за заповітом і взяття у цьому разі за основу спадкування за законом. При цьому у разі смерті, відмови від прийняття спадщини, усунення від права на спадкування, неможливість прийняття спадщини у зв'язку з позбавленням їх права на спадкування, дані обставини не впливають на порядок розрахунку обов'язкової частки. При розрахунку розміру обов'язкової частки до уваги беруться спадкоємці, які подали заяву про відмову від прийняття спадщини, а також спадкоємці, які померли до відкриття спадщини, але в яких є спадкоємці за правом представлення (ст. 1266 ЦК України).

Коло спадкоємців за законом встановлено на час відкриття спадщини: ОСОБА_2, ОСОБА_4 та двоє онуків ОСОБА_8 - ОСОБА_9 (син померлого ОСОБА_10) та ОСОБА_11 (дочка померлого ОСОБА_12), які могли б бути спадкоємцями за законом за правом представлення, оскільки їх батьки померли. Отже, якби не було б заповіту, кожному належала б 1/4 частина спадщини. Оскільки ОСОБА_7 склала заповіт, то спадкоємці за законом, які не мають права на обовязкову частку, до спадкування не закликалися. Таким чином, обовязкова частка у спадщині, належна ОСОБА_4, становить: 1:4 х 1:2= 1:2х4= 1/8.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 правильно було визначено коло спадкоємців першої черги та обовязкова частка у спадщині ОСОБА_4

Доводи апелянта ОСОБА_4 про наявність у неї права на 1/4 обов'язкової частки спадкового майна після смерті ОСОБА_7 є субєктивним тлумаченням законодавства і не ґрунтуються на встановлених судом обставинах справи.

За таких обставин, судом першої інстанції вірно відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4

При вирішенні позовних вимог ОСОБА_2 судом також правильно визначено характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які їх регулюють.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частину у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно висновку експерта № 004/Б3-15 дійсна (ринкова) вартість житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування будинковолодіння, які знаходяться по вул. Чапаєва № 15, в с. Старий Косів Косівського району Івано-Франківської області, станом на момент дослідження обєкту становить 130 215, 10 гривень (житловий будинок з господарськими спорудами 121 192, 80 гривень, земельна ділянка, площею 0,104 га 9 022, 30 гривень).

Провівши необхідні експертні дослідження та співставивши встановлені дані із нормативними вимогами чинного законодавства, враховуючи наведені норми та нормативи ДБН, розробити варіанти реального поділу вказаного будинковолодіння між співвласниками в натурі відповідно до ідеальних часток по 1/8 і 7/8, а також у близькій відповідності до них і надати рівноцінні умови проживання кожному з них, неможливо, оскільки дані частки є значно меншими від мінімально нормативнодопустимих і суперечить вимогам ДБН, житловому кодексу та чинному законодаству.

Реальний поділ в натурі зазначеного спадкового майна на 1/8 та 7/8 ідеальних частин співвласників житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки, площею 0,104 га, які знаходяться по вул. Чапаєва № 15 в с. Старий Косів Косівського району Івано-Франківської області, технічно виконати неможливо.

На розгляд суду експертом пропонується єдино можливий варіант про неподільність вказаного будинковолодіння, при якому власнику 1/8 ідеальної частини частину житлового будинку з господарськими спорудами неможливо.

Враховуючи неподільність будинковолодіння, грошова компенсація за 1/8 частину становить 16 276, 90 гривень.

Технічно неможливий і реальний поділ між співласниками земельної ділянки площею 0,104 га через її цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. (а.с. 121-132).

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 квітня 2013 р. у справі №6 -12цс13 висловлена правова позиція про те, що аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію й зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Крім того, у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 15 травня 2013 р. у справі № 6-37цс13 міститься правова позиція про те, що присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України і за відсутності згоди на таку компенсацію співвласника майна. При цьому, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї, а також попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Правові позиції Верховного Суду України є обовязковими для застосування усіми судами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Позивач вніс на депозитний рахунок суду суму вартості 1/8 частини будинку та 1/8 частини земельної ділянки для його обслуговування в сумі 16 276, 90 грн. (а.с. 156), та довів всі підстави зазначені у ч. 1 ст. 356 ЦК України.

Із довідки Вербовецької сільської ради Косівського району від 20.10.2014 року №376/02.2-18 (а.с. 68) вбачається, що ОСОБА_4 має у власності житловий будинок за адресою: Івано-Франківська область, Косівський район, с. Старий Косів, вул. Чапаєва, 17, загальною площею 108,8 м. кв. (а.с.68), у якому вона проживає разом із членами своєї сімї і що не заперечується нею у судовому засіданні.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що припинення її права власності на незначну частку спірного майна не завдасть істотної шкоди її інтересам та інтересам членів її сімї.

Це рішення в частині задоволення позову ОСОБА_2 щодо припинення права власності на частку будинковолодіння та земельної ділянки площею 0,104 га, виділеної для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, не впливає на здійснення права власності ОСОБА_4 щодо належної їй 1/8 частини земельної ділянки площею площею 0, 0766га, що знаходиться по вул. Чапаєва в с. Старий Косів Косівського району Івано-Франківської області, наданої для ведення особистого селянського господарства.

На підставі вищевикладеного судова колегія приходить до висновку, що рішення ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313- 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Косівського районного суду від 24 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_13

ОСОБА_14