Справа № 461/5293/14 Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/783/899/15 Доповідач в 2-й інстанції: Кабаль І. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Кабаля І.І.,

суддів: Монастирецького Д.І., Струс Л.Б.,

секретаря: Матяш С.І.,

з участю представника ПАТ «ПУМБ» Билень І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 червня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 ( паспорт серії НОМЕР_2, виданий Франківським РВ ГУМВС України у Львівській області 24.01.1996 року, ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (ідентифікаційний код 1428229, місцезнаходження: 83001, м. Донецьк, вул. Університетська, 2а) заборгованість за кредитним договором № 6329950 від 16.04.2008 року в розмірі 39 471,64 доларів США (тридцять дев'ять тисяч чотириста сімдесят один доларів США 64 центи) та 80 663,69 гривень (вісімдесят тисяч шістсот шістдесят три гривень 69 копійок).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» 3 441,00 гривень судового збору.

Рішення оскаржив ОСОБА_3 через свого представника - ОСОБА_4. В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого та незаконного рішення. Вказує на відсутність в матеріалах справи належних доказів надання кредитних коштів банком позичальнику, виникнення заборгованості відповідача перед позивачем за даним кредитним договором, а також розміру заборгованості відповідача перед банком. Також зазначає, що не відповідають дійсності твердження позивача про те, що банк повідомляв ОСОБА_3 про факт виникнення заборгованості та її розмір. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ПАТ «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апелянт ОСОБА_3 та його представник - ОСОБА_4 про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, матеріалів справи достатньо для розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, сплата яких передбачена ст.1048 ЦК України.

Згідно зі ст. ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що між ЗАТ «Перший Український міжнародний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший український міжнародний банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 6329950 від 16.04.2008 року з усіма змінами та доповненнями до нього: додаткова угода № 739733 від 06.02.2009 року та додаткова угода № 7685648 від 01.06.2009 року, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 59 299,00 доларів США, а відповідач зобов'язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені договором (а.с. 9-13, 14-19).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належно виконував свої зобов'язання до липня 2010 року, однак надалі здійснював платежі з простроченням до кількох місяців та не в повному обсязі, останній платіж по кредиту відповідач здійснив 31.10.2012 року і з цього моменту повністю припинив виконання зобов'язань по кредитному договору.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору щодо своєчасного повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитом та щодо строку виконання зобов'язань у відповідача склалася заборгованість перед позивачем за кредитним договором.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач 24.12.2011 року направив відповідачу лист з вимогою вих. № 2275 від 21.11.2011 року про дострокове повернення отриманих ним коштів в повному обсязі разом із розрахованими процентами (а.с. 21-22), проте конверт повернувся за закінченням терміну зберігання, однак згідно кредитного договору відповідач вважається повідомленим з 23.11.2011 року.

Задовольняючи позов про стягнення боргу за кредитним договором, суд першої інстанції вірно виходив з умов кредитного договору, укладеного між сторонами, в якому обумовлені права та обов'язки сторін, їх відповідальність за невиконання чи неналежне виконання сторонами зобов'язань за кредитним договором.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати неустойки (штрафу, пені).

Крім того, відповідно до п. 2.1.4 кредитного договору однією із обов'язкових умов надання кредиту відповідачу є страхування відповідачем або іншою особою за свій рахунок та на користь банку майна Позичальником на строк не менше одного року у страховика, схваленого Банком та надання банку відповідних доказів такого страхування.

Так, відповідач уклав із АТ «СК АХА Страхування» договір добровільного страхування наземного транспорту № 306-а/10ЛВ від 12.05.2010 року, проте не поновив дію договору страхування, внаслідок чого виник штраф в розмірі 34 000,00 гривень.

Відтак, встановивши, що ОСОБА_3 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, а тому відповідно до розрахунку заборгованості станом на 11.03.2013 року виникла заборгованість в розмірі 39 471, 64 доларів США та 80 663,69 гривень, з яких: 36 664,00 доларів США - заборгованість за сумою кредиту; 2 807,64 доларів США - заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом; 41 923,92 грн. - заборгованість по пені за порушення строків виконання зобов'язань та кредитним договором; 4 739,77 грн. - сума штрафів за порушення обов'язків, передбачених п.п. 4.3.2-4.3.6 кредитного договору; 34 000,00 грн. - штраф за порушення відповідачем обов'язків щодо поновлення дії договорів страхування, суд першої інстанції вірно стягнув суму заборгованості з відповідача.

Безпідставними є покликання апелянта про відсутність в матеріалах справи належних доказів надання кредитних коштів банком позичальнику, виникнення заборгованості відповідача перед позивачем за даним кредитним договором, а також розміру заборгованості відповідача перед банком, оскільки позивачем надано докази на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів, а саме: копію кредитного договору № 6329950 від 16.04.2008 року, копії додаткових угод № 7397233 від 06.02.2009 року та № 7685648 від 01.06.2009 року, підписаних відповідачем, Меморіальний валютний ордер на суму 59 299 доларів США, розрахунок суми заборгованості, що підтверджують факт надання та отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 59 299 доларів США.

Також, твердження апелянта про те, що банк не повідомляв ОСОБА_3 про факт виникнення заборгованості та її розмір, спростовується наявною в матеріалах справи копією вимоги про дострокове повернення отриманих ним коштів в повному обсязі разом із розрахованими процентами (а.с. 21-22), яка направлялася ОСОБА_3, проте конверт повернувся за закінченням терміну зберігання, однак згідно кредитного договору відповідач вважається повідомленим з 23.11.2011 року.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених ст. ст. 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм матеріального, процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. ч. 2, 3,4 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалене рішення відповідає вимогам закону і зібраним у справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Монастирецького Д.І.

Струс Л.Б.