Справа № 199/5564/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючий - суддя Сенчишин Ф.М.

При секретарі Карабань А.Є.

За участю представника позивача Далія С.О.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, за яким просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за укладеним 27 березня 2008 року кредитним договором у загальному розмірі 5901,55 грн., яка складається з:

-2130,75 грн. - заборгованість за тілом кредиту;

-2261,68 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-990,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом;

-250 грн. - штраф (фіксована частина);

-269,12 грн. - штраф (процентна складова).

Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Далія О.С. в суді підтримав в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що вона не заперечує факт наявності заборгованості за кредитом, однак просить суд перерахувати проценти, оскільки вона була у складній життєвій ситуації. Також простить застосувати до позовних вимог позовну давність.

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивачем до позову додана копія заяви (а.с. 7), за якою відповідачка ОСОБА_2 27 березня 2008 року звернулася до Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» з проханням надати їй кредит у вигляді кредитного ліміту на кредитній картці «Універсальна» з базовою процентною ставкою 3 % на місяць на залишок заборгованості.

ОСОБА_2 визнаний той факт, що позивач фактично надав їй кредитні кошти у обумовленому сторонами розмірі.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З розрахунку заборгованості (а.с. 4-6) вбачається, що, позичальник ОСОБА_2 станом на 30 червня 2015 року має прострочену заборгованість 2130,75 грн. за тілом кредиту, 2261,68 грн. - по процентам за користування кредитом, 990,00 грн. - по комісії.

Розрахунок заборгованості за кредитом, відсотками та комісією здійснений арифметично правильно та визнаний відповідачкою.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: ... сплата неустойки;

Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

У зв'язку з простроченням ОСОБА_2 повернення кредиту, сплати відсотків та комісії за користування кредитом, позивачем здійснене нарахування штрафу у розмірі 250 грн. (фіксована частина) та 269,12 грн. (процентна складова).

Розрахунок суми пені позивачем здійснений арифметично правильно та сторонами не оспорений.

Оцінюючи доводи відповідачки щодо перегляду нарахування їй штрафу через те, що вона опинилася в складних життєвих обставинах, суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-122цс12 від 14 листопада 2012 року, згідно якого за змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа. Наявність вини позичальника, який одержав кредитні кошти за договором овердрафту та не довів, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язань за цим договором згідно зі ст. 614 ЦК України, є підставою для покладення на нього цивільно-правової відповідальності за невиконання взятих на себе зобов'язань.

Суд виходить з того, що відповідачка не довела, що вжила усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язань за кредитним договором. Натомість остання за відсутності підстав, передбачених законом та договором, в односторонньому порядку припинила виконання таких зобов'язань.

На підставі викладеного, з урахуванням вимог ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України, відсутні підстави для звільнення відповідачки від цивільно-правової відповідальності за невиконання взятих на себе зобов'язань.

Суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-169цс14 від 29 жовтня 2014 року, згідно якого за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань.

Також, суд враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-160цс14 від 19 листопада 2014 року, за яким відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Суд виходить з того, що кожного місяця, у разі нездійснення до цього часу відповідачкою чергового щомісячного платежу щодо повернення кредиту, сплати відсотків та комісії, позивач мав об'єктивну можливість довідатися про порушення свого права на отримання такого щомісячного платежу і початок перебігу строку давності щодо вимог про стягнення такого простроченого щомісячного платежу починається з відповідного числа кожного місяця.

Згідно вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому, як передбачено ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

За розрахунком заборгованості, останній платіж за кредитним договором відповідачкою було здійснено 23 серпня 2012 року. Такий платіж є дією, що свідчить про визнання відповідачкою свого боргу, отже 23 серпня 2012 року строк позовної давності на підставі ч. 1 ст. 264 ЦК України перервався і його перебіг почався спочатку.

З позовом до суду позивач звернувся 27 липня 2015 року (а.с. 2), отже у межах трирічного строку позовної давності (щодо позовних вимог по поверненню кредиту, сплаті відсотків та комісії).

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 258 ЦК України до позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Штраф позивачем був нарахований в час підготовки позову до суду, отже такий штраф нарахований у межах річного строку позовної давності.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки строк позовної давності позивачем не пропущений, підстави для відмови у задоволенні позовних вимог з цих підстав відсутні.

Суд враховує, що згідно вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд також враховує роз'яснення, викладені у п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно яких положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Крім цього, суд враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-100цс14 від 03 вересня 2014 року, за яким частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Суд враховує незначний розмір штрафу порівняно з розміром заборгованості за основним зобов'язанням і не вбачає визначених ч. 3 ст. 551 ЦК України підстав для зменшення його розміру.

За ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідачка, яка прострочила виконання грошового зобов'язання, на підставі ч. 1 ст. 625 ЦК України не звільняється від відповідальності за неможливість виконання нею грошового зобов'язання, та згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України зобов'язана сплатити суму боргу.

На підставі викладеного, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 5901,55 грн., яка складається з заборгованості:

-2130,75 грн. - за тілом кредиту;

-2261,68 грн. - по процентам за користування кредитом;

-990,00 грн. - по комісії за користування кредитом;

-250 грн. - штраф (фіксована частина);

-269,12 грн. - штраф (процентна складова).

Оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім та документально підтверджені (а.с. 1) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»:

-заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 5901 гривня 55 копійок;

-судові витрати з оплати судового збору у розмірі 243 гривні 60 копійок;

усього стягнути 6145 (шість тисяч сто сорок п'ять) гривень 15 (п'ятнадцять) копійок.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий :