АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №: 666/7503/14-ц Головуючий в суді І інстанції: Дорошинська В.Е.
Номер провадження 22ц/791/2114/15р. Доповідач: Чиркова К.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року серпня місяця 04 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Чиркової К.Г.

Суддів: Пузанової Л.В.

Фурман Т.Г.

при секретарі: Предместніковій Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 01 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання нерухомого майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та його поділ,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання нерухомого майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на ? частину, посилаючись на те, що з липня 1985 року до 26.10.2012року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою.

Під час шлюбу ОСОБА_4 був подарований житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Після отримання відповідачкою житлового будинку за договором дарування, ними за рахунок накопичених спільних грошових коштів, а також отриманих від продажу на початку 2012 року житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, придбаного під час шлюбу, був переобладнаний житловий будинок по АДРЕСА_1, добудовано чотири жилі кімнати площею 40 кв.м., добудовано кімнату до літньої кухні площею 10 кв.м., збудовано господарську споруду площею 30кв.м., гараж площею 30 кв.м.

З урахуванням доповнених позовних вимог позивач просив суд визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований по АДРЕСА_1 та реально виділити йому 44/100 частин спірного будинку для самостійного закінчення будівництва та отримання правовстановлюючих документів.

Позовні вимоги в частині визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку залишенні судом без розгляду на підставі відповідної заяви позивача.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 01 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Зокрема, суд не прийняв до уваги висновок судової будівельно - технічної експертизи, яким підтверджено істотне збільшення вартості житлового будинку, що є підставою для визнання майна об'єктом спільної сумісної власності та здійснення його реального поділу.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4 її доводів не визнала, рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обгрунтованність судового рішення в межах, передбачених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 62 СК України передбачено, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнано за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до положень ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна не набуває права власності на нього.

Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.07.1985року по 16.10.2012 року.

Відповідно до договору дарування від 19.08.2011 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_4 житловий будинок літ.«А», житловою площею 10,2кв.м., загальною 25,3 кв.м., господарські споруди літню кухню літ.«Ж», туалет літ.«З», огорожу №1,2, водопровід №3, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно висновку № 9 від 24.02.2015 року проведеної в ході розгляду справи судової будівельно - технічної експертизи та матеріалів інвентарної справи, встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1, розташований житловий будинок літ. «А», до складу якого входять приміщення, що були подаровані ОСОБА_4, а саме: житловий будинок літ.«А», житловою площею 10,2кв.м., загальною 25,3 кв.м., господарські споруди, літня кухня літ. «Ж», туалет літ.«З», огорожа №1,2, водопровід №3, які складають 18/100 частин домоволодіння, а також житловий будинок літ.«А?», прибудова літ.«ж», кухня літ.«Л», сарай літ.«И», гараж літ. «К», туалет літ «З», вигрібна яма №4.

При цьому житловий будинок літ.«А?», частина прибудови літ.«ж», кухня літ. «Л», сарай літ.«И», гараж літ.«К» є самовільними будівлями.

Відповідно до пункту 6 постанови №6 від 30 березня 2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці.

Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування у судовому порядку, на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Вимоги особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно, або заінтересовані особи, що не пов'язані з право власності на ці будівлі, зокрема про визнання права на матеріали, одержанні при їх знесенні, підлягають розгляду судами на законних підставах.

Враховуючи, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують, що переобладнання та добудова житлового будинку проведена сторонами без відповідного дозволу на виконання будівельних робіт та проектної документації, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що житловий будинок, господарські будівлі та споруди є самочинним будівництвом, і не можуть бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки за діючим в Україні законодавством особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна не набуває права власності на нього.

Висновки суду щодо цього відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами доказів та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Обставини, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду щодо цього, апеляційна скарга не містить, тому доводи апеляційної скарги, як такі, що висновки суду не спростовують підлягають відхиленню.

Такими, що не заслуговують на увагу є доводи апелянта ОСОБА_3 відносно неправомірної відмови суду призначити додаткову експертизу для визначення варіантів реального виділу йому 44/100 частини житлового будинку вартістю 143871 грн. або отримання грошової компенсації вартості будівельних матеріалів у розмірі 143871грн., оскільки матеріалами справи підтверджено, що перепланування та добудова спірного житлового будинку здійсненна без належного дозволу на будівництво та затвердженого проекту, будинок у встановленому законом порядку не прийнятий в експлуатацію тобто є самочинним будівництвом і не може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя та не підлягає поділу, а реалізація через виплату грошової компенсації вартості його частки присуджується лише у разі неподільності майна (ст.71СК України).

Безпідставними є посилання апелянта на відшкодування вартості матеріалів та обладнання, які були використанні в процесі будівництва спірного житлового будинку, оскільки позивачем такі вимоги в суді першої інстанції не заявлялися, обставини щодо цього судом не досліджувалися, відповідно до положень ч.1 ст.11, ст.303 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обгрунтованність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Посилання апелянта в ході розгляду справи в апеляційному порядку відносно можливості прийняття самочинно збудованого будинку в експлуатацію позбавлені правового обґрунтування, оскільки Закон України № 92- VIII від 13.01.2015 року про внесення змін до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, а саме: індивідуальних (садибні) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських(присадибні) будівель і споруд, збудованих у період з 5 серпня 1992 року по 12 березня 2011 року, а житловий будинок, отриманий відповідачкою за договором дарування 19.08.2011 року, його перепланування та добудова здійснені сторонами після отримання спірного житлового будинку в дар.

Разом із тим колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апелянта відносно висновку суду щодо істотності збільшення вартості житлового будинку за рахунок проведення будівельно - ремонтних робіт, оскільки з матеріалів справи вбачається, що суд належним чином не досліджував ці обставини, щоб робити такі висновки, а тому з мотивувальної частини судового рішення слід виключити висновок суду про відсутність достатніх підстав вважати, що майно, яке ОСОБА_3 просить визнати спільним майном подружжя істотно збільшилося у своїй вартості за час шлюбу, внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого подружжя.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального прав і підстав для його скасування чи зміни не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,315ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 01 липня 2015 року залишити без змін, виключивши з його мотивувальної частини висновок суду про відсутність достатніх підстав вважати, що майно, яке ОСОБА_3 просить визнати спільним майном подружжя істотно збільшилося у своїй вартості за час шлюбу, внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого подружжя.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: