У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Норі-М» про стягнення заробітної плати та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 12 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просила стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Норі-М» (далі - ТОВ «Норі-М») на її користь 1 050,59 грн заробітної плати за жовтень 2014 року і кошти за час тимчасової непрацездатності, середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні та 30 00 грн на відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що з 25 березня 2011 року працювала у відповідача експертом по зовнішньоекономічній діяльності. 28 жовтня 2014 року, перебуваючи на лікарняному, через свого представника подала заяву про звільнення з 03 листопада 2014 року за власним бажанням у зв'язку зі зміною місця проживання. При цьому, просила

видати копію наказу про звільнення, трудову книжку та остаточний розрахунок по зарплаті.

Посилаючись на те, що трудова книжка та копія наказу була отримана її представником лише 18 листопада 2014 року, а у виплаті зарплати було відмовлено, позивачка просила задовольнити позов.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12 березня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Норі-М» на користь ОСОБА_4 заборгованість із заробітної плати у розмірі 688,71 грн, допомогу з тимчасової непрацездатності 361,88 грн, середній заробіток за час затримки проведення остаточного розрахунку при звільненні 3 057,99 грн та моральну шкоду 800 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення у повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_4 та стягуючи з відповідача на її користь належні до сплати суми при звільненні, середній заробіток у сумі 3 057,99 грн за час затримки розрахунку з 08 листопада (день закриття лікарняного) до 16 грудня 2014 року (час отримання листа бухгалтера), 800 грн моральної шкоди, заподіяної несвоєчасним розрахунком при звільненні, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивачка мала право особисто або через свого представника при його зверненні 18 листопада 2014 року отримати належні до виплати суми при звільненні з роботи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України відповідальність підприємства за затримку розрахунку при звільненні пов'язана з наявністю вини останнього. Обов'язок доведення її відсутності лежить також на власникові.

З матеріалів справи вбачається, що 18 листопада 2014 року представнику ОСОБА_4 відповідачем було видано трудову книжку та копію наказу про звільнення, але остаточного розрахунку здійснено не було.

Згідно з листом головного бухгалтера ТОВ «Норі-М» від 12 грудня 2014 року, надісланим на адресу ОСОБА_4, останній було запропоновано отримати 1 050,59 грн остаточного розрахунку. Вказаний лист отриманий особисто позивачкою 16 грудня 2014 року.

Тобто, з цього часу відсутня вина відповідача у затримці розрахунку.

Таким чином, оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди з урахуванням встановлених обставин обґрунтовано дійшли висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_4

Доводи скарги та матеріали витребуваної справи не дають підстав вважати, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги не можуть бути визнані як підстава для призначення справи до судового розгляду.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 відхилити, рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 12 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель

Судді В.А. Черненко

С.П. Штелик