Справа № 344/7173/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1359/2015
Головуючий у 1 інстанції Бойчук О.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів: Горблянського Я.Д., Максюти І.О.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю: представника апелянта ОСОБА_2, заявника ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 20 травня 2015 року за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу №Ч-128А/52 від 03 жовтня 2012 року частково недійсним визнання договору на виконання робіт №Ч-ДР128А/52 від 03 жовтня 2012 року частково недійсним, визнання покупцем та замовником, визнання права власності,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 20 травня 2015 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено компетентним органам та особам реєструвати право власності будь-яких осіб на квартиру №1, загальною площею 82 кв.м. на 2-му поверсі та комору загальною площею 3,0 кв.м. між 1-2 поверхами житлового будинку за адресою: вул. Чорновола, 128-А м. Івано-Франківськ фізичної особи-підприємця ОСОБА_7, ідентифікаційний №, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1. Постановлено вимагати від ОСОБА_3 забезпечити заставою в розмірі 23000грн. вимогу про заборону реєструвати право власності на квартиру.

На дану ухвалу ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права, не погоджуючись також в частині вимоги про забезпечення заставою в розмірі 23000грн. вимогу про заборону реєструвати право власності на квартиру.

Апелянт зазначає, що сума застави є заниженою, оскільки така сума розрахунку повинна відбиватися від суми зобовязань за двома договорами: договору виконання робіт №Ч-ДР128А/52 285360грн. та договору купівлі-продажу №Ч-128А/52 92000грн., що в сукупності становить 377360грн., 1/4 частина від якої становить 94340грн.

З цих підстав, ухвалу суду першої інстанції апелянт просить скасувати.

В судовому засіданні представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів поданих у апеляційній скарзі, просила про їх задоволення.

Заявник та його представник апеляційну скаргу заперечили.

Інші сторони в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлені про час й місце розгляду справи, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення заборони на реєстрацію права власності квартири, суд першої інстанції вірно виходив із того, що відповідно до ст. 151 ЦПК України суд, за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Враховуючи обставини справи, суть заявленого позову, суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального права при задоволенні заяви про забезпечення позову та наклав заборону на реєстрацію права власності спірної квартири. В мотивувальній частині рішення суд обґрунтував необхідність забезпечення позову щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Апелянт в цій частині жодних доводів незаконності ухвали в апеляційній скарзі не наводить. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх законними та обґрунтованими.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

В той же час, апелянтом оскаржується ухвала в частині вимоги про забезпечення заставою в розмірі 23000грн. вимогу про заборону реєструвати право власності на квартиру, з посиланням, що сума застави є заниженою.

Можливість суду, допускаючи забезпечення позову, вимагати забезпечити його вимогу заставою, достатньою для того, щоб запобігти зловживанню забезпеченням позову, передбачена ч.4 ст.153 ЦПК України.

Згідно до роз'яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", вимога про внесення застави позивачем є правом суду. Така вимога згідно ч.4 ст.152 ЦПК України застосовується для того, щоб запобігти зловживанню забезпечення позову.

Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення

позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими. Тому, допускаючи забезпечення позову, суд відповідно до ч. 4 ст. 153 ЦПК вправі покласти на позивача обов'язок внести на депозитний рахунок суду заставу, достатню для того, щоб запобігти зловживанню забезпеченням позову (проте її розмір не повинен перевищувати розміру ціни позову). За змістом цієї норми суд (суддя), визначивши вид забезпечення позову та розмір застави, повинен зазначити у відповідній ухвалі, що остання звертається до виконання негайно після внесення предмета застави у повному розмірі.

Так, необхідність забезпечення вимог заявника заставою, суд першої інстанції обґрунтував запобіганням зловживанню забезпеченням позову.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернувся в суд до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договорів частково недійсними, визнання його покупцем та визнання за ним права власності на квартиру (а.с.8-10), тобто з позовом немайнового та майнового характеру, оскільки позивачем сплачено судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. та 3654грн. (а.с. 6-7), з чим погоджувався і суд першої інстанції.

На думку колегії суддів, оскільки позивач просив визнати право власності на квартиру, вартість якої становить 92000грн., то суд першої інстанції правильно виходив саме з цієї суми, ? якої становить 23000грн.

Посилання апелянта на те, що сума застави мала б становити 94340грн. колегія суддів відхиляє, оскільки така сума нічим не підтверджена та не ґрунтується на письмових доказах та перевищуватиме вартість самої квартири.

Суд першої інстанції врахував вимоги ч.4 ст.153 ЦПК України, а саме, що розмір застави визначається судом з урахуванням обставин справи, але не повинен бути більшим за розмір ціни позову.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, а тому підлягає залишенню без змін на підставі п. 1 ст. 312 ЦПК України. Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 20 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: Я.Д. Горблянський

ОСОБА_8