Провадження № 2/712/1118/15
Справа № 712/2075/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі ТІТОВА О.І.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» в особі Черкаської обласної дирекції публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про визнання договорів дарування недійсними,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договорів дарування недійсними, посилаючись на те, що між позивачем та третьою особою було укладено кредитний договір по якому останній отримав грошові кошти, які своєчасно не повернув, тому позивач звернувся до суду з позовом. Рішенням суду позов задоволено та стягнуто грошові кошти. Під час виконання судового рішення було встановлено, що в божника відсутнє будь-яке майно, але в за рахунок майна майнового поручителя сума до стягнення була зменшена.

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в даний час перебувають в зареєстрованому шлюбі, тому банк звернувся до суду з позовом про виділення частки із спільного майна в натурі та звернення стягнення на неї. Предметом позовних вимог є ? частина нежитлового приміщення, що розташоване в м. Черкаси вул. О.Дашкевича, 34 та належала ОСОБА_2 на підставі рішення суду.

18 лютого 2015 року позивач отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що ОСОБА_2 24 жовтня 2014 року на підставі Договору дарування № 2230 та Договору дарування № 2226 відчужила спірну нерухомість своєму сину ОСОБА_3

Позивач вважає, що Договори дарування від 24 жовтня 2014 року за № 2230 та № 2226 укладені між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з метою уникнення від відповідальності по зобовязаннях за кредитним договором та без наміру створення реальних правових наслідків і повинні бути визнані недійсними, тому звернулись до суду за захистом своїх прав.

В судовому засіданні, представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити.

ОСОБА_2, ОСОБА_3, та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, та в подальшому ОСОБА_3 до судового засідання не зявився.

ОСОБА_4, в судовому засіданні позов не визнав.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що 14 березня 2008 року між ВАТ «ОСОБА_1 Аваль» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 014/02-2/425-08. На підставі даного кредитного договору останньому було надано кредит в сумі 145 000 доларів США строком на 24 місяці із сплатою 13,5% річних.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 листопада 2010 року з ОСОБА_4 на користь банку стягнуто заборгованість в розмірі 167 998,16 доларів США. На виконання вказаного рішення Соснівським районним судом м. Черкаси видано виконавчий лист та постановою державного виконавця Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції від 07 квітня 2011 року відкрито виконавче провадження по його виконанню. Рішення суду боржником не виконано.

Майновим поручителем боржника АТ «Житлобуд-3», за рахунок заставного майна було частково погашено заборгованість ОСОБА_4 за тілом кредиту, внаслідок чого заборгованість стягнута за рішенням суду зменшилася та становить 107 493,53 Долари США за тілом кредиту та 23 223,73 Долари США за відсотками.

19 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з позовом про виділення в натурі належної ОСОБА_4 ? частки у праві приватної власності на майно, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, а саме: на нерухоме нежитлове приміщення, що розташоване в м. Черкаси, вул. О. Дашковича 37, а також звернути стягнення на це майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. 21 листопада 2014 року ОСОБА_1 подав уточнену позовну заяву з-приводу місця знаходження спірного майна, та вказав адресу: м. Черкаси, вул. О. Дашковича 34. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 березня 2015 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Згідно договору дарування нежитлових приміщень від 24 жовтня 2014 року ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 нежитлові приміщення І поверху (аптека), а саме приміщення з № 42-1 по № 42-14, що розташоване в будинку № 34 по вул. О. Дашковича у м. Черкаси.

Згідно договору дарування нежитлових приміщень від 24 жовтня 2014 року ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 вбудовано-прибудоване приміщення 1-го поверху житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями, приміщення 1 поверху (банк), в житловому будинку літ. А VІІІ № 39, а саме: приміщення з № 1 по № 8, приміщення підвалу V, VІ, VІІ, VІІІ, ІХ, Х, що розташоване в будинку № 34 по вул. О. Дашковича у м. Черкаси.

25 вересня 2011 року між ОСОБА_6 та ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» Черкаська обласна дирекція було укладено договір оренди нежилих приміщень № 10/С-24-102-1/157, за яким ОСОБА_2 передала ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» Черкаська обласна дирекція в тимчасове платне користування нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. О.Дашковича 34 на першому поверсі 9 поверхового цегляного приміщення, літера А-VІІІ, який діє на даний час, що сторонами в судовому засіданні не оспорюються.

Таким чином, в своєму позові, позивач вказує, що вище зазначені договори дарування необхідно визнати фіктивними, виходячи з того, що після укладення оспорюваних договорів дарування та зміни власника приміщень жодна із сторін вчинених правочинів не звернулась до орендаря з питанням про внесення змін до діючого договору оренди чи укладення нового щодо заміни орендодавця та банківських реквізитів для оплати оренди. Тому ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мали на меті отримати реальні наслідки оспорюваного правочину, у тому числі щодо переходу до обдарованого усіх прав та обовязків орендодавця, які несе в собі договір оренди від 29 вересня 2011 року № 10/С-24-102-1/157.

Відповідно до вимог ст. 234 ЦК України передбачено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

В постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року № 6-197цс14 викладено наступну правову позицію з зазначенням, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

У ч.2 ст. 360-7 ЦПК України вказано, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має врахувати іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

В даному випадку позивачем не доведено належними та допустимими доказами відсутність факту передачі майна від дарувателя ОСОБА_2, до обдарованого ОСОБА_3 Посилання в даному випадку позивача на наявність укладеного ще у вересні 2011 року договору оренди із ОСОБА_2, є безпідставним, оскільки наявність у сторін орендованих правовідносин не може спростувати факту передачі нерухомого майна новому власнику.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215,218 ЦПК України, ст.234 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Публічному акціонерному товариству «ОСОБА_1 Аваль» в задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: