АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня

2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Перша Павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до до ОСОБА_3, третя особа - Перша Павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним. Сплативши судовий збір, згідно чинного законодавства.

Посилався на те, що під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до нього про усунення перешкод у користуванні власністю йому стало відомо, що на ім'я відповідача 25 лютого 2014 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Ним за договором купівлі-продажу від 11 травня 1978 року у ОСОБА_4 було придбано 49/100 частин жилого будинку, саманного, житловою площею 43,1 кв.м. з господарчими будівлями - сараями Б,б, погребом пд., уборної Ж, огородження №2. За дозволом на будівництво , виданим Павлоградською міською Радою 19 квітня 1985 року ним було побудовано гараж розміром 3x6 м по АДРЕСА_1. Також, ним періодично проводилась заміна огорожі, ремонт господарчих споруд, що підтверджується фотографіями та платіжними документами. Проте на думку позивача частина придбаного та збудованого ним у подальшому майна записано третьою особою до свідоцтва про право на спадщину відповідача. Так, згідно технічного паспорта, виданого КП «Павлоградське МБТІ» йому належить 49/100 будинку «А», тамбур «а2», «Б» сарай саман, «б» сарай дерево, «З» гараж цегла, «І» сарай цегла-саман. «і» навіс цегла , «Л» душ дерево, «М» убиральня дерево, «О» сарай дерево, «пдБ» погріб цегла, 1,2,5,3 огорожа метал дерево. На його думку на свідоцтво про право на спадщину на ім'я ОСОБА_3 незаконно записані вищезазначені будівлі та споруди, зокрема «Б» сарай саман, «б» сарай дерево, «З» гараж цегла, «І» сарай цегла-саман, «і» навіс цегла , «Л» душ дерево, «М» убиральня дерево, «О» сарай дерево., «пдБ» погріб цегла, 1,2,5,3 огорожа метал дерево. При цьому нотаріусом на його думку не встановлено обсяг спадкового майна та не взято до уваги його договір купівлі-продажу від 11 травня 1978 року про придбання частини будинку , будівлі та споруди по АДРЕСА_1.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, оскільки вважає, що рішення першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 25 лютого 2014 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою ОСОБА_3 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 належить 51/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 житловою площею 43,1 кв.м., загальною площею 79,7 кв.м., господарськими спорудами, які на плані земельної ділянки позначені наступними літерами: «Б» сарай саман, «б» сарай дерево, «В» літня кухня, «Г» сарай цегла, «Е» убиральня цегла, «З» гараж цегла, «І» сарай цегла/саман, «і» навіс цегла, «К» колодязь з/б кільця, «Л» душ дерево, «М» убиральня дерево, «О» сарай дерево, «П» сарай цегла, «П» сарай дерево, 1,2,3,4,5,6 огорожа метал дерево, «пдБ» погріб цегла, «пдП» погріб шл.литий та з ганками, які розташовані на земельній ділянці (кадастровий номер відсутній) по АДРЕСА_1.

Згідно договору дарування, посвідченого Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою 27 березня 1973 року та зареєстрованого 13 грудня 1996 року КП «Павлоградське МБТІ» в книзі № 53-80 № запису 6395 все зазначене майно належало померлій спадкодавці ОСОБА_5.

У відповідності до договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 11 травня 1978 року, який було посвідчено державним нотаріусом Другої Павлоградської державної нотаріальної контори, позивач придбав у власність 49М00 частин жилого будинку , саманного, жилою площею 43,1 кв.м., з господарчими будівлями. В користування набувача за згоди співвласниці надходить частина жилого будинку А, що складається з : кімнат №1-1, 1-2, частини веранди а 1-3, сарая Б, б, погребу пд., уборної Ж., огородження №2, жилою площею 22,0 в.м.

Згідно технічного паспорта на жилий будинок АДРЕСА_1 , виданого КП «Павлоградське МБТІ» 06 серпня 2007 року позивачеві належить 49/100 зазначеного майна.

Рішенням Виконкому Павлоградської міської Ради №260 від 19 квітня 1985 року ОСОБА_2 дозволено будівництво гаража розмірами 3x6 м по АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2010 року встановлено, що 27 березня 1973 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_5 купила 51/100 частину домоволодіння АДРЕСА_1, в тому числі 1/2 частину сараю Б, на яки було визнано за нею право власності.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 23 липня 2014 року встановлено, що ОСОБА_5 купила 51/100 частину домоволодіння АДРЕСА_1. Зазначене рішення ОСОБА_2 оскаржував в апеляційному та касаційному порядку, але вони залишилось без змін.

Також судом встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 має одну адресу, домоволодіння АДРЕСА_2 не існує, така адреса не надавалась, на даний час по спірному домоволодінню немає договору розподілу майна і тому конкретно визначити, кому належить конкретна будівля на даний час за даними БТІ неможливо.

Таким чином, колегія суддів враховуючи, що до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_5 нотаріус включив 51/100 частину домоволодіння АДРЕСА_1 згідно даних технічної документації, саме домоволодіння на даний час не розділено між його співвласниками, позивач не заявляв вимоги у суді першої інстанції щодо визнання за ним права власності на конкретно визначені будівлі чи вимоги про розподіл домоволодіння, приходить висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано та законно відмовив у позові.

Крім того, судом враховано, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2010 року за спадкодавицею ОСОБА_5 визнано право власності на 1/2 частину сараю «Б», яке просить виключити із свідоцтва про право на спадщину позивач, у зв'язку із чим позов також задоволенню не підлягає, оскільки спір відносно цієї будівлі судом вже вирішений.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції, у оскаржуваній частині, залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

В.А.Ремез