З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 липня 2015 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді - Профатило П.І.,
при секретарі - Каліух К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Красноармійської районної державної адміністрації Донецької області, про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, -
До Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, посилаючись на те, що вона з відповідачем передувала у шлюбі від якого 30.12.2007 року у них народилася дитина - ОСОБА_3. Шлюб між ними розірвано, дитину залишено на її утриманні та вихованні. Відповідач протягом тривалого часу участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, знаходиться в іншій місцевості, з ними стосунки не підтримує, що унеможливлює їй виїхати з дитиною за кордон для оздоровлення, тому просить надати дозвіл на вивезення дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України без дозволу та супроводу її батька ОСОБА_2 у її супроводі на період часу з 15.06.2015 року по 27.08.2015 року до Російської Федерації за адресою: Росія, Адигея, Майкопський район, станиця Абадзехская, хутор Шевченко, вул. Полівая, будинок 3, а також оформляти документи для тимчасового виїзду або супроводу дитини. Також просить суд допустити негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд дитини за межі України.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, однак до суду надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, справу розглянути у її відсутності.
Відповідач в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України у випадку неявки в судове засідання відповідача, належним чином повідомленого та від якого не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутність, якщо вказані ним причини неявки визнані неповажними, суд може прийняти заочне рішення на підставі доказів, які є в матеріалах справи, якщо позивач не заперечував проти такого розгляду справи. В зв'язку, з чим суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Представник третьої особи: Служби у справах дітей Красноармійської районної державної адміністрації Донецької області, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, рішення просила винести на розсуд суду з урахуванням інтересів дитини.
Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Зі Свідоцтва про народження серії 1-НО №166171, виданого виконавчим комітетом Пантелеймонівської селищної ради м. Горлівки Донецької області, вбачається, що ОСОБА_3, народилася 30.12.2007 року, його батьками є: батько - ОСОБА_2, мати - ОСОБА_1, про що 15.01.2008 року зроблено актовий запис № 04 (а.с. 11).
З довідки, виданої Новоекономічною селищною радою Красноармійського району Донецької області від 07.05.2015 року, вбачається, що дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована та проживає разом з матірю ОСОБА_1 за адресою: Донецька область, Красноармійський район, с. Новоекономічне, вул. ХХ Партзїзду, 40. (а.с.7).
З акту обстеження фактичного проживання від 25.05.2015 року, виданого головою Новоекономічної селищного голови, вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована та проживає разом з матірю ОСОБА_1 за адресою: Донецька область, Красноармійський район, с. Новоекономічне, вул. ХХ Партзїзду, 40, ОСОБА_2 за даною адресою не проживає, участі у вихованні дитини не приймає.
З телеграми, надісланої на адресу ОСОБА_1 вбачається, що її запрошено у гості з 15.06.2015 року пр. 15.09.2015 року (а.с. 13).
Отже, в судовому засіданні встановлено, що дитина постійно проживає та знаходиться на вихованні своєї матері - позивача по справі. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача.
Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
Відповідно до статті 33 Конституції України, Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21.01.1994 року №3857-ХІІ,постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року №231 (із змінами).
Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 із змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16 річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18 річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року №231 (із змінами) визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.
Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.
Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16 річного віку,або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків, рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків, рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім, рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої ВДВС із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України (під час виїзду за кордон у супроводі одинокої матері).
Статтею ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідченої копії, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину.
За змістом Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок, затвердженої Постановою Верховної Ради № 475-XIV від 05.03.1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім'ї та жінок.
Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації.
Статтею 3 «Конвенції про права дитини» встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Отже, проаналізувавши фактичні обставини справи, виходячи з вищенаведених норм матеріального права та керуючись принципом 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, відповідно до якого дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації, суд вважає, що надання дозволу позивачці на вивіз дитини ОСОБА_3 за межі України без дозволу її батька ОСОБА_2, у період часу з 15.06.2015 року по 27.08.2015 року, а також дозволу на оформлення документів для тимчасового виїзду або супроводу дитини, при цьому такий дозвіл права відповідача відносно дитини не порушить та буде таким, що відповідає інтересам дитини, що є підставою для задоволення даного позову.
Крім того, суд приходить до переконання, що вимоги позивачки в частині допущення негайного виконання рішення суду в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд дитини за межі України, не підлягають задоволенню, оскільки ст. 367 ЦПК України має вичерпний перелік судових рішень, які виконуються негайно та у перелік яких не входить рішення суду щодо оформлення документів на тимчасовий виїзд дитини за межі України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 313 ЦК України, ст. 141 Сімейного Кодексу України, ст. 4 ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", ст. 3 «Конвенції про права дитини», принципу 6 Декларації прав дитини, пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 79, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, дозвіл на вивіз дитини доньки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, за межі України без дозволу та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, до Російської Федерації, Адигея, Майкопський район, станиця Абадзехская, хутор Шевченко, вул. Полівая, будинок №3 у супроводі ОСОБА_1 на період часу з 15.06.2015 року по 27.08.2015 року.
Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 дозвіл оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу дитини - доньки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, за межі України без згоди (дозволу) її батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на період часу з 15.06.2015 року по 27.08.2015 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду ОСОБА_5