АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2998/15 Головуючий 1-інст. - Омельченко Н.І.
Категорія - договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів колегії - КРУГОВОЇ С.С.,

- МІНЕНКОВОЇ Н.О.,

за участю секретаря - Пруднікової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 05 березня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання зобов`язання за кредитним договором виконаним, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року позивач звернувся до Московського районного суду міста Харкова з позовом, в якому просив стягнути на його користь з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в розмірі 41171,72 грн. та 411,72 грн. судового збору.

В обгрунтування заявлених вимог посилався на те, що 12.04.2007 року між ЗАТ КБ " ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем був укладений кредитний договір, за яким ОСОБА_4 отримав кредит в розмірі 3306,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних на суму залишку заборгованості та мав здійснювати щомісячні платежі з повернення кредиту, відсотків за користування кредитом , комісії та інших витрат згідно Умов надання кредиту фізичним особам " Розстрочка", проте належним чином ці зобов"язання не виконував, внаслідок чого станом на 17.09.2014 року утворилась заборгованість в розмірі 43937,53 грн., від якої слід відрахувати 5202,56 грн., стягнутих за судовим наказом.

Відповідач позов не визнав, звернувся із зустрічним позовом, в якому просив визнати зобов"язання за кредитним договором виконаними у повному обсязі.

В обгрунтування цих вимог зазначав, що у 2007 році дійсно укладав кредитний договір, у 2008 році отримав судовий наказ про стягнення з нього на користь Банку 5202,56 грн. заборгованості за кредитним договором , 26,01 грн. судового збору і 15,00 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення. Вказані суми були ним сплачені, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження.

Також просив застосувати строки позовної давності.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 05 березня 2015 року позов ПАТ КБ " ПриватБанк" задоволено частково. Стягнуто на його користь з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в розмірі 15626,44 грн. та 411,72 грн. судових витрат. В іншій частині позову та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоловленні позовних вимог ПАТ КБ " ПриватБанк" у повному обсязі, посилаючись на повне виконання ним зобов"язань за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді; пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи скарги і матеріали справи, судова колегія доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

По справі встановлено, що 12.04.2007 року між ПриватБанком і ОСОБА_4 було укладено договір, за умовами якого ЗАТ КБ "ПриватБанк" надало відповідачу кредит у розмірі 3 306,00 грн зі сплатою щомісяця 1% на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення до 12.04.2009 року включно а також сплатою щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 120,67 грн. та єдиноразової винагороди 551,00 грн. за надання фінансового інструменту. Договір складається із заяви кредитора та доданих до нього умов і правил надання банком послуг та тарифів.

01 лютого 2008 року Московським районним судом міста Харкова було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_4 на користь Банку 5202,56 грн. заборгованості за вищевказаним кредитним договором, у тому числі 3 306,00 грн. тіла кредиту, 26,01 грн. судового збору і 15,00 грн. витрат на інформаційно-технічнет забезпечення.

08.12.2009 року державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського упправління юстиції винесена постанова про закінчення виконавчого провадження за вказаним судовим наказом з підстав повного стягнення боргу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві від 12.04.2007 року ОСОБА_4. підтвердив свою згоду, що вказана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам складає між ним і Банком договір, згідно п.5.5 Умов сторони збільшили позовну давність по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів до 5 років, тому строки позовної давності Банком не пропущені.

У відповідності до ч.3 ст.551 України суд зменшив розмір пені з 33358,50 грн. до 7813,22 грн.

Судова колегія не може погодитись с цим рішенням з наступних підстав.

В постанові від 11 лютого 2015 року по справі № 6-240 цс14 Верховний Суд України вказав наступне.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Окрім цього частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписані сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності на підставі статті 259 ЦК України, оскільки надані до позову Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачкою вони не підписувались.

Відповідно до ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняті з підстав, передбачених ст.355 цього Кодексу є обов"язковими для судів.

Судова колегія доходить висновку про відсутність належних та допустимих доказіів на підтвердження укладення між сторонами письмового договору про збільшення строку позовної давності на підставі ст.259 ЦК України, оскільки надані до суду Умови надання споживчого кредиту фвзичним особам( "Розстрочка"), ("Стандарт") сторонами не підписані, тому заявлені Банком вимоги мали вирішуватися судом в межах загального строку позовної давнсоті та спеціального строку, встановленого для вимог про стягнення пені і штрафів, про застосування яких відповідачем до ухвалення рішення була подана заява.

Зобов"язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, з часу видачі судового наказу про стягнення тіла кредиту, до часу зарахування на рахунок Банку відповідних платежів у погашення основної заборгованості за кредитом на її залишок могли нараховуватись проценти, комісія та пеня , проте кредитор звернувся до суду з позовом про їх стягнення з пропуском строку позовної давності, тому рішення суду першої інстанції як ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Банку за пропуском строку позовної давності.

З урахуванням наведеного у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 судова колегія відмовляє з інших підстав, виходячи з того, що сплату сум , стягнутих за судовим наказом, неможна вважати повним виконанням ним зобов"язань за кредитним договором, і відмова у задоволенні позовних вимог Банку з підстав пропуску строку позовної давності не є підставою для задоволення зустрічного позову.

Керуючись ст.ст.303,304,п.2 ч.1 ст.307, ст.ст.309,313,314,316,317Ю319,324 ЦПК України судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 05 березня 2015 року скасувати. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4 відмовити за пропуском строку позовної давності.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання зобов`язання за кредитним договором виконаним відмовити з інших підстав.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо лдо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя - підпис Судді колегії - підписи

Копія вірна. Суддя -