Справа № 296/755/12-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" липня 2015 р. м.Житомир

Корольовський рсайонний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Рожкової О.С.,

за участю: секретазря судоавого засідання ОСОБА_1, Маковейа Ов.М., ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

позивача ОСОБА_4, представника позивача ОСОБА_5,

відповідача ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_7,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_9 про визнання заповіту нікчемним,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2011 року ОСОБА_4 (далі також позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (далі також відповідачі) і в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24.12.2009 року його дід ОСОБА_10 заповів йому 2/3 житлового будинку 40 по вул.І.Гонти в м.Житомирі та 2/3 земельної ділянки за тією ж адресою. Після смерті діда позивач дізнався про наявність ще одного заповіту від 11.06.2011 року, який ОСОБА_10 склав на сина та дочку відповідачів по справі. Перший заповіт від 24.12.2009 року у звязку з похилим віком та хворобою очей за діда прочитали та підписали свідки, а тому вважає, що при посвідченні заповіту від 11.06.2010 року, приватним нотаріусом житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_9, було порушено вимоги законодавства щодо його форми та посвідчення, так як ОСОБА_10 не міг ні прочитати ні підписати заповіт. Просив визнати заповіт від 11.06.2011 року нікчемним.

В судовому засіданні позивач, представник позивача позов підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 та його представник в судовому засіданні позов не визнали в повному обсязі, посилаючись на відсутність обєктивних доказів, достовірно підтверджуючих неможливість заповідача прочитати заповіт від 11.06.2010 року, про що зазначили в письмових поясненнях (т.2 а.с.58-63).

Приватний нотаріус ОСОБА_9 подала суду письмові заперечення (т.1 а.с.60) які підтримала в судовому засіданні, вказавши, що під час посвідчення оспорюваного заповіту діяла у відповідності до чинного Цивільного Кодексу України та Закону України «Про нотаріат», справу просила розглядати без її участі (т.1 а.с.127).

Відповідач ОСОБА_8 під час розгляду справи подала заяву, в якій визнала позовні вимоги ОСОБА_4, просила розгляд справи проводити за її відсутності (т.1 а.с.187).

Суд, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України вважає, що визнання відповідачем ОСОБА_8 позову порушує права та інтереси іншого відповідача ОСОБА_6 у звязку з чим відмовляє в прийнятті визнання відповідачем позову і розглядає справу по суті.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.06.2010 року ОСОБА_10 склав заповіт, яким все належне йому рухоме та нерухоме майно, яке на день смерті буде йому належати, з чого б таке не складалося та де б воно не знаходилося, а також те, на що він за законом матиме право заповів своїм дітям синові ОСОБА_6 та доньці ОСОБА_8 в рівних частках кожному (т.1 а.с.14).

30.12.2010 року ОСОБА_10 помер (т.1 а.с.13)

За заявою його ина та доньки - відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_8 19.01.2011 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_9 заведено спадкову справу до майна померлого 30.12.2010 року ОСОБА_10 (т.1 а.с.151-168).

Також 10.06.2011 року з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся онук ОСОБА_10, який є позивачем по справі. В заяві вказав, що є спадкоємцем ОСОБА_10 за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_11 24.12.2009 року, реєстраційний № 2038 (т.1,а.с.167).

Звертаючись з позовом до суду свої позовні вимоги щодо нікчемності заповіту ОСОБА_10 від 11.06.2010 року позивач обґрунтовував статтями 1257 ч.1 та 1247 ЦК України, а саме тим, що заповідач не міг самостійно ні прочитати ні підписати заповіт, а тому заповіт мав посвідчуватися в присутності двох свідків. Крім того, посилався на недійсність заповіту за ч.1 ст.225 ЦК України, оскільки ОСОБА_10 страждав на віковий склероз та у нього почастішали випадки несприйняття дійсних подій внаслідок поранення (контузії), отриманого під час Великої Вітчизняної війни.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Однак за змістом п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Також відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» в якості заінтересованих осіб, повноважних пред'являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК, можуть розглядатися виключно особи, суб'єктивні спадкові права яких, що виникають відповідно до норм книги шостої ЦК (спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів) порушені у зв'язку із вчиненням заповіту (ухвала колегії суддів ВССУ від 28 вересня 2011 року (справа № 6-27855св11)).

У разі складання кількох заповітів щодо розпорядження одним і тим же майном (множинність заповітів) судам слід враховувати норми частин 3, 4 ст. 1254 ЦК. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225, 231 ЦК.

Частиною 1 ст. 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Відповідно до вимог ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 1248 ЦК України передбачено, що нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Як вбачається з копії наданого суду спірного заповіту від 11.06.2010 року, він складений у письмовій формі, в ньому зазначено місце, дату та час складання, заповіт підписаний заповідачем та посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_9 (т.1 а.с.14).

Крім того, в заповіті зазначено, що він написаний власноручно нотаріусом, прочитаний ОСОБА_10 вголос та підписаний ним у присутності нотаріуса.

В обгрунтування заперечень проти позову приватний нотаріус надала суду письмові пояснення (т.1 а.с.60,61 зворот), які підтримала під час розгляду справи, вказавши, що ще у січні 2010 року посвідчувала від імені ОСОБА_10 довіреність на отримання сином ОСОБА_6 пенсії, оскільки взимку йому важко ходити на пошту (т.1 а.с.28). При посвідченні вказаної довіреності ОСОБА_10 підтвердив, що довіреність підпише та прочитає сам, оскільки ще читає газети. Після посвідчення довіреності ОСОБА_10 повідомив про своє бажання скласти заповіт на своїх дітей (ОСОБА_6 та ОСОБА_8Ф.) в рівних частках. При цьому нотаріус зауважила, що складання заповіту не є обовязковим, оскільки діти і так є його спадкоємцями в рівних частках, однак в червні 2010 року була запрошена для посвідчення заповіту ОСОБА_10 на дому.

У судовому засіданні 22.06.2012 року нотаріус пояснила, що 11.06.2010 року під час спілкування з ОСОБА_10 у нього вдома та перед складанням заповіту розяснила заповідачу зміст статей, зазначений в тексті заповіту та можливість посвідчення заповіту при свідках, однак заповідач не погодився складати заповіт зі свідками, оскільки вартість послуг нотаріуса в цьому випадку буде дорожчою для нього. На прохання заповідача вона власноручно написала текст заповіту, а ОСОБА_10, взявши окуляри читав заповіт та самостійно підписав його у присутності нотаріуса.

В підтвердження викладених обставин висновком експерта відділу криміналістичних експертиз науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 18.12.2012 року №1/945 встановлено, що підписи в обох примірниках заповіту від 11.06.2010 року та в журналі реєстрації заповітів приватного нотаріуса ОСОБА_9 виконані самим ОСОБА_10 (т.1 а.с.107-110).

Разом з тим, відповідно до висновку експерта від 29.05.2013 року №78 за результатами проведення судово-медичної експертизи, яка проводилась за матеріалами цивільної справи можливість прочитати текст заповіту з такою гостротою зору станом на 11.06.2010 року навіть за допомогою окуляр чи лупи виключається (т.1,а.с.189-191)

Слід зазначити, що за правилами частин 2, 3 статті 147 ЦПК України, експерт дає у письмовій формі свій мотивований висновок, який приєднується до справи. Суд має право за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи запропонувати експерту дати усне пояснення свого висновку. Усне пояснення заноситься до журналу судового засідання.

У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім'я, освіта, спеціальність, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав, докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обґрунтовані відповіді на поставлені судом питання.

Так, з дослідної частини висновку експерта №78 вбачається, що при проведенні медичної експертизи досліджувалася лише медична карта амбулаторного хворого ОСОБА_10 з 10.10.1981 по 15.11.2010 роки та відповідь на запит від 16.06.2011 року №1321 Житомирської обласної консультативно-діагностичної поліклініки від 01.06.2006 року (т.1,а.с.17).

Судом встановлено, що інші документи, підтверджуючі стан здоровя та зору ОСОБА_10, зокрема довідка Обласної клінічної лікарні імені О.Ф Гербачевського від 18.04.2013 року №833, експертами не досліджувалися, з чим погодилася та підтвердила дану обставину в судовому засіданні завідувач центру мікрохірургії ока Обласної клінічної лікарні імені О.Ф Гербачевського, яка проводила таке дослідження.

Слід звернути увагу, що у висновку експерта №78 причиною неможливості ОСОБА_10 прочитати текст заповіту від 11.06.2010 року вказано на гостроту зору 0.17, а в довідці №833 зазначено, що встановлена гострота зору 0,17 на обидва ока означає, що збережено близько 20 відсотків від нормальної гостроти зору, пересуватися ОСОБА_10 в звязку із встановленими захворюваннями по вулиці та будинку міг самостійно, читати та підписувати документи міг, якщо вони не були друковані дрібним шрифтом (т.1,а.с.170).

Так, позивач ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_8, яка є дочкою ОСОБА_10 та його сестра під час розгляду справи не заперечували, а висновком експерта НДЕКЦ від 19.11.2014 року №1/1848 (т.1 а.с.243-250) підтверджено, що померлий ОСОБА_10 вів рукописні щоденники та особисто писав листи до брата саме в період з 2006 по 2008 роки, тобто в той період, що слідує після відвідування ОСОБА_10 лікаря-окуліста Житомирської обласної консультативно-діагностичної поліклініки 01.06.2006 року, на підставі виданої довідки якого проведено посмертну судово-медичну експертизу від 11.06.2013 року №78.

Крім того, у даному висновку встановлено, що рукописний текст заповіту від 11.06.2010 року має малий розмір (т.1 а.с.230), а не дрібний, що підтверджується і роз"ясненнями Обласної клінічної лікарні ім.О.Ф. Гербачевського від 20.04.2015 року №845 (т.2 а.с.52,53).

Будь-яких інших належних доказів про погіршення зору ОСОБА_10 після 2006 року за клопотаннями сторін судом не отримано і позивачем суду не надано.

Медична карта ОСОБА_10 з поліклініки за місцем його проживання також не містить таких даних до 15.11.2010 року.

Під час дачі пояснень до висновку №78, які занесено до журналу судового засідання, завідувач центру мікрохірургії ока Обласної клінічної лікарні імені О.Ф Гербачевського, зазначила, що оскільки експертиза посмертна і проведена без огляду особи, то вона не може з достовірністю стверджувати, що з урахуванням інших матеріалів справи ОСОБА_10 не міг прочитати текст заповіту 11.06.2010 року.

Оскільки частиною 6 статті 147 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не є обов'язковим суд оцінює його за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі.

Таким чином, відповідно до вимог ч.3 ст.147 ЦПК України, при перевірці й оцінці експертного висновку посмертної судово-медичної експертизи від 11.06.2013 року №78, судом з'ясовано, що вказаний висновок не узгоджується з іншими матеріалами цивільної справи, його підсумки здійснені без врахування обставин справи, хоча у висновку зазначено протилежне.

Суд також не приймає до уваги доводи позивача та його представника, що доказом, неможливості ОСОБА_10 прочитати оспорюваний заповіт від 11.06.2010 року є та обставина, що попередній заповіт від 24.12.2009 року укладався у присутності двох свідків, які прочитали та підписали заповіт у звязку з похилим віком та хворобою очей ОСОБА_10, оскільки відповідно до ст. 1254 ЦК України заповідач мав право у будь-який час скласти новий заповіт і заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Навіть якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Суд зазначає, що під час розгляду справи позивачем не доведено факту недієздатності ОСОБА_10 (ч.1 ст.225 ЦК України), а також вчинення насильства або тиску на заповідача під час укладення заповіту (ч.1 ст.231 ЦК України), а тому приходить до висновку, що оспорюваний позивачем заповіт від 11.06.2010 року складений з дотриманням вимог ст.1247 ЦК України, за наявності беззаперечного доказу підписання заповіту особисто ОСОБА_10 за своєю волею.

З огляду на викладене, у відповідності до положень ст.212 ЦПК України, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з урахуванням того, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання нікчемним заповіту ОСОБА_10 від 11.06.2010 року, а тому відмовляє ОСОБА_4 у задоволенні його позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 147, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_9 про визнання заповіту нікчемним відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя О. С. Рожкова