РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2015 року Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого судді Чулуп О.С.

при секретарі - Гречко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаїв цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4,

третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5,

про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5, Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, як орган опіки та піклування, про визнання договору дарування квартири недійсним.Позивач вказує, що 31.03.1984р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб. 22.02.1996р. на Південній товарній біржі був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 за яким відповідач ОСОБА_2 придбав вищевказану квартиру. 28.12.1999р. на Товарній біржі «Нерухомість-Південь» був посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 за яким відповідач ОСОБА_2 придбав вищевказану квартиру. 16.05.2000р. рішенням №47 Центрального райвиконкому Миколаївської міської ради квартира №2 та квартира №5 були обєднані в одну квартиру №2 по вул.Декабристів, в м.Миколаєві. 22.06.2000р. відповідачу було видане свідоцтво реєстрації №4308 про право власності на кв.№2 по вул.Декабристів,11 в м.Миколаєві. 30.10.2007р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано розірвання шлюбу. 05.01.2011р. приватним нотаріусом ММНО ОСОБА_5 був посвідчений оспорюваний договір дарування, за яким відповідач ОСОБА_3, яка діяла за свою малолітню доньку ОСОБА_4, прийняла в дар квартиру АДРЕСА_3. Позивач вказує, що згоди на укладання договору дарування не давала, та вважає що укладений відповідачем договір дарування не відповідає вимогам закону, а тому договір дарування від 05.01.2011р. повинен бути визнано судом недійсним. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Відповідач заперечував проти задоволення позову та просив відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що договір був укладений та посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5, договір дарування був зареєстрований у КП ММБТІ-10.01.2011р. за реєстр.№32478034, номер запису 17789 в книзі №102, та позивач обґрунтовує свої вимоги СК України та ЦК України хоча на момент виникнення права власності діяв КоБС України та ЦК УРСР (в редакції 1963р.).

Представник Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, як органу опіки і піклування, вказав, що оскільки стороною оспорюваного договору є дитина, при вирішенні спору права дитини повинні бути захищені.

Нотаріус ОСОБА_5 просив справу розглядати у її відсутності.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом досліджено договір купівлі продажу нерухомого майна №3681 від 22.02.1996р. за яким ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_4.

Судом досліджено договір купівлі продажу нерухомого майна №4308 від 28.12.1999р. за яким ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, квартиру АДРЕСА_5.

Судом досліджено витяг з рішення Виконавчого комітету ММР №47 від 16.05.2000р. згідно якого відповідачу ОСОБА_2 дано дозвіл на обєднання квартири №2 та квартири АДРЕСА_5 в одну квартиру АДРЕСА_6.

Судом досліджено свідоцтво про право власності від 22.06.2000р. за яким квартира АДРЕСА_4 належить ОСОБА_2. Право власності ОСОБА_2 на вказану квартиру зареєстровано 22.06.2000р. в ММБТІ в книзі №102 за №17789.

Судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 01.10.2007р. шлюб, що був укладений позивачем та відповідачем ОСОБА_2 та зареєстрований 31.03.1984р. міським відділом РАГСу м.Миколаєва, розірвано.

Судом досліджено свідоцтво про розірвання шлюбу І-ФП №029531 від 30.10.2007р. згідно якого шлюб між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 розірвано 30.10.2007р., актовий запис №494.

Судом досліджено договір дарування від 05.01.2013р. за яким дарувальник ОСОБА_2, позивач у даній справі, подарував, а відповідач ОСОБА_3, яка діяла за свою малолітню доньку ОСОБА_4, прийняла в дар квартиру АДРЕСА_7.

Судом досліджено витяг про державну реєстрацію прав Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації №28614214 від 10.01.2014р. за яким квартира №2 по вул.Декабристів в будинку №11 в м.Миколаєві належить ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 05.01.2011р.

Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб і сім?ю майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до ч.2 ст.23 Кодексу про шлюб і сім?ю для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов'язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі.

Отже, судом встановлено, що оскільки спірна квартира набута під час шлюбу позивача та відповідача ОСОБА_2 то вона є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2, тобто позивача та відповідача ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.3ст.65 Сімейного кодексу України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або)державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Отже, оскільки договір дарування квартири повинен бути нотаріально засвідчений, то і згода другого з подружжя повинна бути засвідчена нотаріально.

Відповідач не надав суду доказів того, що позивач як співвласник квартири, що є предметом оспорюваного договору дарування, надавав письмову згоду на відчуження відповідачем ОСОБА_2 спірної квартири.

Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира придбана відповідачем ОСОБА_2 в період його шлюбу з позивачем, і тому згідно ст.22 Кодексу про шлюб і сім?ю є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2. Суду не надано доказів того, що при відчуженні спірної квартири відповідач ОСОБА_2 отримав згоду на відчуження спірної квартири іншим співвласником, оспорюваний договір суперечить вимогам норм Сімейного кодексу України, а тому його слід визнати недійсним.

Керуючись ст. 65 Сімейного кодексу України, ст.ст.22,23 Кодексу про шлюб і сім?ю, ст.203 ЦК України, ст.ст. ст.ст.10,60,212 ЦПК України суд

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати договір дарування квартири №2 в будинку №11 на вул.Декабристів в м.Миколаїв, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_5 05 січня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що діяла в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, - недійсним.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.223 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Миколаївської області. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва.

Суддя