Категорія: 27 Доповідач: Свистун О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді - Свистун О.В.,

суддів - Шевчук Л.Я., Федонюк С.Ю.,

при секретарі - Кирилюку О.О.,

з участю: представника позивача - Місюри І.В.

представника відповідача ОСОБА_1- ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_5, ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про звернення стягнення на іпотечне майно та виселення,

за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду від 16 квітня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 16 квітня 2015 року позов ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_5, ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про звернення стягнення на іпотечне майно та виселення - задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 17343,79 доларів США, що за курсом 15,77 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.12.2014 року складає 273511,57 грн. - звернуто стягнення на квартиру загальною площею 70.00 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ "Приватбанк" з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "Приватбанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Виселено відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ "Приватбанк" 2964,52 грн. сплаченого судового збору, по 1482,26 грн. з кожного.

В порядку ст. 217 ЦПК України зупинено виконання рішення в частині звернення стягнення на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та виселення відповідачів на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Покликається на те, що судом були порушені норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що банком безпідставно збільшено тіло кредиту та нараховано відсотки та пеню після закінчення строку дії кредитного договору.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на доводи, викладені в ній. Просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача Місюра І.В. апеляційну скаргу заперечила. Просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до укладеного договору № VOHOGO00000199 від 28 жовтня 2004 року ОСОБА_5 отримала кредит у розмірі 30 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28 жовтня 2014 року. Факт отримання кредитних коштів в розмірі 30000,00 доларів США підтверджується ордером-розпорядженням на видачу кредиту від 01.11.2004 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ "Приватбанк" і відповідач ОСОБА_1 02.11.2004 року уклали договір іпотеки. Згідно з договором іпотеки ОСОБА_1 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 70,00 м2, житловою площею 39,30 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Майно належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу. Згідно п. 10 договору іпотеки обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки станом на час укладення становить 228000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 526, 527, 530 ЦК України, передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до умов договору кредиту погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.

Із наданих розрахунків вбачається, що відповідач ОСОБА_5 свої зобов'язання щодо погашення кредитної заборгованості частково не виконала і станом на 19.12.2014 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 17343,79 доларів США, яка складається з: 10784,65 доларів США - заборгованість за кредитом; 4864,80 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1694,34 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Про заборгованість станом на березень 2013 року банк повідомив боржника та іпотекодавця і встановив їм термін для повного виконання договору кредиту з поверненням всієї суми боргу в 30 денний термін з часу отримання вимоги. Станом на 02.12. 2013 року заборгованість становила 13474.06 доларів США з яких: 10975.68 доларів США заборгованість за кредитом, 2013.44 доларів США заборгованість за процентами, 484.94 доларів США - пеня.

Як встановлено в судовому засіданні тіло кредиту збільшувалося на суму внесених страхових платежів, однак ні договорів страхування , ні платіжних доручень щодо суми перерахунку по даних договорах позивач суду не надав. А тому суму заборгованості, яку вказує позивач у позовній заяві суд перевірити не має можливості.

Згідно із ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Із матеріалів справи вбачається, що на час укладення договору іпотеки вартість квартири за адресою АДРЕСА_1 становила 228000 грн.

З наданих відповідачем доказів, а саме висновку про вартість квартири станом на 25.11.2014 року становила 840442 грн. Позивач не спростував дану вартість квартири та не надав будь-яких доказів про початкову вартість квартири на час вирішення справи, як вимагає ст. 39 Закону України «Про іпотеку» на яку покликається суд першої інстанції при задоволені позову, на що й суд не звернув уваги.

Таким чином враховуючи суму боргу по даному кредиту та вартості квартири станом на вирішення справи у суді, колегія суддів вважає, що заборгованість за кредитом є не співмірною з вартістю предмета іпотеки.

Крім того, із наданих суду матеріалів встановлено, що відповідач ОСОБА_5 не отримувала вимоги банку про повернення кредиту і питання про повернення коштів з нею банком не вирішувалося.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, про відмову у задоволені позову про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки допущене порушення основного зобов'язання боржником або іпотекодавцем, так як вони є відмінними, не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав та є не спів мірним із вартістю іпотечного майна.

Судом встановлено, що квартира у АДРЕСА_1 придбана не за кредитні кошти, які були надані ОСОБА_5 Це вбачається із договору кредиту, де не вказується, що кошти надаються для купівлі квартири, яку надано в іпотеку ОСОБА_1, а не боржником. Договором купівлі-продажу даної квартири (а.с.26, 163-164) підтверджується придбання спірної квартири ОСОБА_1, де зазначена вартість квартири. Іпотекодавець згідно кредитного договору від 29.10.2004 року у ВАТ КБ «Надра» також брала кошти в кредит, як встановлено з її письмових пояснень, на придбання спірної квартири, яку надала в іпотеку (а.с.166-167).

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1, придбана не ОСОБА_5 та не за кошти, які нею отримані при укладені кредитного договору.

В квартирі, яка передана в іпотеку, проживають та зареєстровані з 10.11.2004 року ОСОБА_1 та неповнолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Також в дану квартиру зареєстровані та проживають з часу народження по даний час неповнолітні ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 88-96).

Задовольняючи позовні вимоги про виселення власника квартири та чотирьох її неповнолітніх дітей суд першої інстанції виходив із ст. 40 Закону України «Про іпотеку».

Проте суд першої інстанції не звернув уваги на ст. 109 ЖК України, яка є нормою яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, і якою встановлено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду.

Виселяючи неповнолітніх дітей та іпотекодавця судом порушено їх право на користування даною квартирою і при виконанні рішення суду дані неповнолітні діти стають бездомними, що є порушенням Конвенції про права дитини.

Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи наведені обставини справи та вимоги закону колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині виселення іпотекодавця та її чотирьох неповнолітніх дітей без надання постійного жилого приміщення ухвалено з порушенням вимог матеріального права підлягає скасуванню і позовні вимоги на даний час до задоволення не підлягають.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції на дані вимоги закону не звернув уваги, не дав належної юридичної оцінки зібраним та дослідженим доказам, а тому зробив висновки з порушенням вимог матеріального права, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 218, 219, 10, 60 ЦПК України, на підставі ст.109 ЖК України, Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 1054, 1050 ЦК України,

колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 16 квітня 2015 року в даній справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_5, ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про звернення стягнення на іпотечне майно та виселення відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: