У Х В А Л А

13.07.2015 Справа №607/11953/15-ц

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сташків Н.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 подала до суду позовну заяву до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 02 червня 2007 року, про що зроблено актовий запис №722 відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, та здійснення поділу спільного майна подружжя.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України позовна заява має містити відомості, передбачені пунктами 1 7 частини другої зазначеної статті, та відповідати іншим вимогам, встановленим законом. До позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Зазначені вимоги закону позивачем не дотримано оскільки:

В порушення вимог п. 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України в позовній заяві не вказано ціни позову, хоч заявлено вимоги немайнового, так і майнового характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування, ціна позову визначається вартістю майна. Однак, у позовній заяві вартості спірного майна, яке набуто подружжям за час перебування у шлюбі, та відповідних доказів на підтвердження його розміру не зазначен о.

Згідно зп.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до судупозовної заяви немайнового характерувстановлюється в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. А у відповідності доп.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, встановлюються в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (243 гривні 60 копійок) та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (3654 гривні).

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 12 Постанови № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, визначаючи розмір судового збору, суди повинні мати на увазі, що заяви, в яких порушується питання про одночасне вирішення майнового і немайнового спорів, оплачуються судовим збором за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, і ставками для вимог немайнового характеру. Аналогічні розяснення містяться й у п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року. Крім цього, згідно з п. 16 зазначеної Постанови розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача.

Позивачем заявлено вимогу немайнового характеру - розірвання шлюбу, та вимогу майнового характеру - поділ майна подружжя.

Однак при пред'явленні зазначеного позову позивачем сплачено по 243, 60 гривень судового збору за кожну із вимог.

Тобто судовий збір сплачено за одну вимогу немайнового характеру (243, 60 гривень), та за вимогу майнового характеру (243, 60 гривень) без визначення ціни позову.

Таким чином судовий збір сплачено із порушенням вимог закону, оскільки за вимогу майнового характеру сплачений без визначення ціни позову.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що у нього виникли складнощі з отриманням доказів щодо вартості спірного майна, однак будь-яких доказів, які б підтверджували викладені обставини на обґрунтування позовних вимог у цій частині, позивач у позовній заяві не зазначає, що є порушенням вимог п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України.

При цьому посилання позивача на те, що йому не відома вартість майна, яке він просить виділити відповідачу, не звільняє його від обовязку зазначити вартість майна, яке він просить виділити йому у власність.

Зокрема, як слідує зі змісту позовних вимог, позивач просить виділити йому із спільного майна подружжя, автомобіль марки «Hyundai Gets 1,4», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який він придбав згідно з кредитно-заставним договором. Кредитні кошти він повертав особисто та сам користується ним на даний час, а тому вбачається, що позивач обізнаний із вартістю автомобіля і може зазначити докази на підтвердження його вартості та визначити ціну позову відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 119 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Таким чином позивачу ОСОБА_1 слід виправити зазначені недоліки позовної заяви, зазначити ціну позову та доплатити судовий збір за вимоги майнового характеру, з урахуванням ціни позову та викладених вище вимог закону щодо визначення його розміру (в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати), на розрахунковий рахунок: 0002, код одержувача: 37977726; банк одержувача ГУДКC України в Тернопільській області; одержувач УК м. Тернопіль/м. Тернопіль/22030001, код бюджетної класифікації 22030001; МФО 838012 призначення платежу судовий збір, код 02886692, пункт 1.1.

Зважаючи на характер та обсяг виявлених недоліків позовної заяви, строк на їх усунення доцільно визначити терміном п'ять днів із дня отримання копії ухвали.

Враховуючи наведене та керуючись ст.121 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя залишити без руху і надати позивачу строк для усунення виявлених недоліків терміном п"ять днів із дня отримання копії ухвали.

У випадку невиконання вимог даної ухвали позовна заява буде вважатись неподаною і підлягатиме поверненню.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя