Справа №487/531/15-ц 23.07.2015 23.07.2015 23.07.2015
Провадження №22-ц/784/1790/15
Категорія 44 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шаманської Н.О.,

суддів - Данилової О.О., Лівінського І.В.,

при секретарі судового засідання Свіщуку О.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

публічного акціонерного товариства «Мегабанк»

на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2015 р. по справі за позовом

публічного акціонерного товариства «Мегабанк»

до

ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах своєї малолітньої доньки ОСОБА_7,

треті особи - Реєстраційної служби Миколаївського Міського управління юстиції, Управління Державної міграційної служби у Миколаївській області,

- орган опіки та піклування Миколаївської міської ради,

про виселення та зняття з реєстраційного обліку,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 р. ПАТ «Мегабанк» звернулося з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах своєї малолітньої доньки ОСОБА_6 Ніколь, про виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Позивач зазначав, що 28 серпня 2007 р. між відкритим акціонерним товариством «Мегабанк», правонаступником якого є ПАТ «Мегабанк» (далі Банк), та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір. З метою забезпечення виконання цього договору того ж дня з ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку банку була передана, належна йому на праві власності, трикімнатна квартира АДРЕСА_1.

У звязку з невиконанням ОСОБА_6 кредитного договору, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2009 р. його достроково розірвано та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ВАТ «Мегабанк» заборгованість у сумі 359 869 грн. 12 коп. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, квартиру АДРЕСА_1.

Вимога банку про звільнення житлового приміщення та зняття їх з місця реєстрації відповідачами у добровільному порядку не виконується, що позбавляє позивача можливості реалізувати предмет іпотеки, тим самим задовольнивши свої вимоги щодо погашення заборгованості ОСОБА_6

Посилаючись на викладені обставини, ПАТ «Мегабанк» просив виселити відповідачів з квартири АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстрації.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2015 р. в задоволенні позову ПАТ «Мегабанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі, ПАТ «Мегабанк», посилаючись на порушення його прав як іпотекодержателя, просило скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 28 серпня 2007 р. між ВАТ «Мегабанк», правонаступником якого є ПАТ «Мегабанк», та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 240-14П/ 2007, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 265 500 грн. на споживчі цілі зі сплатою 18,2 % річних з остаточним строком погашення до 25 серпня 2017 р.

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 28 серпня 2007 р. між Банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, згідно якого він передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, яка належить йому на праві приватної власності на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2006 р. про що зазначено в п. 1.2 договору іпотеки .

На час розгляду справи в зазначеній квартирі крім власника зареєстровані та проживають його мати ОСОБА_5 та малолітня донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У звязку з невиконанням ОСОБА_6 своїх зобовязань за кредитним договором рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2009 р. його достроково розірвано та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ВАТ «Мегабанк» заборгованість у сумі 359 869 грн. 12 коп. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, квартиру АДРЕСА_1.

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Враховуючи те, що квартира АДРЕСА_1 належала іпотекодавцю на праві приватної власності ще з лютого 2006 року та не була придбана за кредитні кошти, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що виселення відповідачів без одночасного надання їм іншого постійного жилого приміщення не відповідає порядку, встановленому законом, а тому вірно відмовив у задоволенні позову.

Така позиція суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом України в постанові № 6-39 цс 15 від 18 березня 2015 р.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Мегабанк» відхилити, а заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2015 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: