Справа № 146/143/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"07" липня 2015 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Пилипчука О.В.,

з участю секретаря Бойко Т.Є.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Томашполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

3 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, в якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно в порядку успадкування за заповітом, яке залишилося після смерті його діда ОСОБА_2, який помер 10 листопада 2014 року в с.Вила Томашпільського району Вінницької області та складається із земельної ділянки площею 2,86 га, яка розташована на території Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ВН № 030875, виданий 20 грудня 2001 року Вилянською сільською радою на підставі рішення 17 сесії 3 скликання Вилянської сільської ради від 14 листопада 2001 року на імя ОСОБА_3).

Даний позов ОСОБА_1 обґрунтував наступним.

10 листопада 2014 року в с.Вила Томашпільського району Вінницької області помер його дід ОСОБА_2 Після його смерті залишилося спадкове, а саме земельна ділянка площею 2,86 га, яка розташована на території Вилянської сільської ради, яку він успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_3, яка померла 15 січня 2006 року.

За життя, а саме 19 серпня 2011 року, ОСОБА_2 склав заповів, яким все своє майно заповів позивачу.

Позивач зазначає, що на протязі встановленого шестимісячного строку він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено за відсутності оригінала правовстановлюючого документу на імя діда.

4 лютого 2015 року відкрито провадження у справі.

31 березня 2015 року зупинено провадження по справі за позовом ОСОБА_4 до Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно до вирішення цивільної справи за заявою прокурора Томашпільського району, який діє в інтересах держави в особі Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, про визнання спадщини відумерлою.

10 червня 2015 року з Апеляційного суду Вінницької області повернулася цивільна справа за заявою прокурора Томашпільського району, який діє в інтересах держави в особі Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, про визнання спадщини відумерлою.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 25 травня 2015 року рішення Томашпільського районного суду від 9 лютого 2015 року скасовано.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 23 червня 2015 року відновлено провадження у даній справі.

В судове засіданні позивач ОСОБА_1 не зявився, однак надіслав до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути за його відсутності, позов підтримує.

Представник Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не зявився, однак голова сільської ради надіслав до суду заяву, згідно якої позов визнає, не заперечує проти його задоволення, просить справу розглянути за відсутності представника сільської ради.

Суд, розглянувши заяви сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Відповідно ч.2 ст. 185 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до вимог ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину.

Судом встановлено, що 10 листопада 2014 року у с. Вила Томашпільського району помер ОСОБА_2. Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка площею 2,86 гектара, що знаходиться на території Вилянської сільської ради Томашпільського району.

Згідно довідки Вилянської сільської ради № 46 від 28 січня 2015 року після смерті ОСОБА_2 спадкоємцем залишився ОСОБА_1

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3К прийняв, що підтверджується копією рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 14 жовтня 2008 року, але не переоформив її, так як помер 10 листопада 2014 року.

Закон не вимагає від спадкоємця, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, оскільки така умова прийняття спадщини прямо визначена у законі лише для спадкоємця, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем.

Так, закон не зобов'язує спадкоємця, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, подати заяву про прийняття спадщини, оскільки умовою прийняття ним спадщини є лише відсутність відмови від неї. Тобто, якщо протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця (ст.1220 ЦК України) спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не заявив про відмову від спадщини, після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини він може одержати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, подавши відповідну заяву (ст. 1296-1298 ЦК України).

Отже, ОСОБА_2 фактично прийняв спадщину після своєї матері ОСОБА_3, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

ОСОБА_2 19 серпня 2011 року у Вилянській сільській раді Томашпільського району Вінницької області склав заповів, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом, заповів ОСОБА_1

Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Ст. 1272 ЦК України передбачає, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Пленум Верховного Суду України у Постанові № 7 від 30.05.2008р. роз'яснив, що особа яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої ст. 1272 ЦК.

За змістом ч. 1 ст. 1269 ЦК України підтвердженням факту прийняття спадщини спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, є подання до нотаріальної контори в установлений ч. 1 ст. 1270 вказаного Кодексу шестимісячний строк заяви про її прийняття. Частиною 3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Порядок оформлення права на спадщину встановлено гл. 89 цього Кодексу.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Верховний Суд звернув також увагу на те, що, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, ОСОБА_1 спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3 прийняв, однак не переоформив її в установленому законом порядку, зокрема, не виготовив державний акт на право власності на земельну ділянку на своє імя.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Оскільки спадкоємець за законом ОСОБА_2 помер після відкриття спадщини своєї матері ОСОБА_5 і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців по спадковій трансмісії, а саме до його онука ОСОБА_1, на імя якого він склав заповіт.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 після смерті діда ОСОБА_2 в установлений законом строк прийняв спадщину, однак при звернені до державної нотаріальної контори йому було відмовлено у оформленні спадщини із-за відсутності правовстановлюючого документу.

Згідно вищезазначеного, вбачається висновок про те, що ОСОБА_1 прийняв спадщину, а саме подав у встановлений строк за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, однак не отримав свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно абзацу 3 пункту 23 ПОСТАНОВИ Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи.

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 єдиний спадкоємець за заповітом, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 Тобто позивач набув права та обовязки спадкодавця, тобто спадщина після смерті останнього належить його, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на таке спадкове майно, право власності на яке за ОСОБА_1 має бути визнано.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1216-1218, ч. 1 ст. 1220, ст. 1221, ч. 1 ст. 1222, ч. 1, 2 ст.ст. 1261-1276 ЦК України, статтями 15, 57-62, 64, 174, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно в порядку успадкування за заповітом, яке залишилося після смерті його діда ОСОБА_2, який помер 10 листопада 2014 року в с.Вила Томашпільського району Вінницької області та складається із земельної ділянки площею 2,86 га, яка розташована на території Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ВН № 030875, виданий 20 грудня 2001 року Вилянською сільською радою на підставі рішення 17 сесії 3 скликання Вилянської сільської ради від 14 листопада 2001 року на імя ОСОБА_3).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_6