Справа № 157/831/15-ц
Провадження №2/157/274/15
РІШЕННЯ

Іменем України

31 серпня 2015 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Гордійчука В.М.,

за участю секретаря Вавдіюк Т.О.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Камені-Каширському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

30 липня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом у якому зазначає, що 22 листопада 2005 року нею було придбано квартиру по вул. Шевченка, 48/8, в м. Камені-Каширському, в якій у 2006 році зареєструвався її колишній чоловік ОСОБА_2

З 2010 року ще до розірвання шлюбу і по даний час відповідач у її квартирі не проживає, на її усні прохання знятися з реєстрації, не реагує.

Вважає, що ОСОБА_2 порушує її права як власника квартири.

Посилаючись на вищевикладене, окремі норми законів, просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування належною їй вищезгаданою квартирою.

При розгляді справи позивач позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в позовній заяві та пояснила, що відповідач більше пяти років не проживає у належній їй квартирі, а тому вважається таким, що втратив право користування нею. Просить позов задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце слухання шляхом поміщення оголошення в газеті «ОСОБА_3 нова», на розгляд справи не зявився, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що підстав для задоволення позову немає.

Відповідно до ст. 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом установлено, стверджено рішенням Камінь-Каширського районного суду від 25 січня 2010 року та свідоцтвом про шлюб (а.с. 5), що сторони із 20 листопада 2004 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який 25 січня 2010 року було розірвано.

В силу ст. 60 ч. 1 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Так само, відповідно до ст. 368 ч. 3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як убачається із договору купівлі-продажу квартири від 22 листопада 2005 року серії ВСК № 396860 та витягу з Державного реєстру правочинів (а.с. 6) ОСОБА_4 відчужила, а ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1.

У вказаній квартирі 29 листопада 2006 року зареєструвалася позивач та 08 січня 2006 року відповідач, що вбачається із будинкової книги (а.с. а.с. 7-8).

Згідно ст. 61 ч. 1 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Оскільки вказана квартира набута позивачем за час шлюбу із відповідачем, вона належить сторонам по справі на праві спільної сумісної власності, що також убачається із довідок виробничого управління житлово-комунального господарства від 27 серпня 2015 року № 179 та Камінь-Каширського управління з експлуатації газового господарства від 28 серпня 2015 року № 2096, згідно яких оплата за житлово-комунальні послуги та газопостачання у квартирі АДРЕСА_2 здійснюється на підставі договорів укладених між вказаними управліннями та ОСОБА_1 з врахуванням пільги на ОСОБА_2, як учасника бойових дій.

Відповідно до ст. 369 ч. ч. 1, 2 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Позивачем не доведено, що відповідач не є співвласником придбаної нею вищевказаної квартири, домовленості між сторонами про порядок володіння і користування вказаною квартирою не було, відповідач згоди на зняття його з реєстрації у цій квартирі не давав.

Покликання позивачки на те, що вона гасила кредит за придбання згаданої квартиру не є підставою для задоволення позову про втрату ним користування житлом, оскільки це не позбавляє права власності відповідача.

Оскільки позбавлення права користування співвласника належним йому на праві спільної сумісної власності житлом в разі відсутності його у цьому житлі понад один рік чинним законодавством не передбачено, підстав для задоволення позову немає.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 368 ч. 3, 369 ч. ч. 1, 2 ЦК України, ст. ст. 60 ч. 1, 61 ч. 1 СК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Волинської області через Камінь-Каширський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня його проголошення.

Особи, які не брали участь у справі і не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: ОСОБА_3