Справа № 415/4000/13-ц
Провадження № 2/415/2/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.15 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Калмикової Ю.О.,

при секретарі Нескородовій Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лисичанську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Лисичанського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 12.12.2007 року уклали кредитний договір № LGY0GI. Згідно з договором ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 50000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12.12.2027 року.

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з кредитним договором. Згідно з договором у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі передбаченому умовами кредитного договору.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за кредитним договором. У порушення ст.ст. 526, 527, 1054 ЦК України відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 05.06.2013 року має заборгованість 142680,67 грн., яка складається з наступного: 48111,84 грн. - заборгованість за кредитом; 52632,04 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 28965,82 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 12970,97 грн. - штраф (процентна складова).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідач 12.12.2007 р. уклали договір іпотеки № LGY0GI, згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 48,50 кв. м., житловою площею 27,50 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 68175,00 грн.

Договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду.

На підставі викладеного, після неодноразового уточнення позовних вимог, позивач просив звернути стягнення на квартиру загальною площею 48,50 кв. м., житловою площею 27,50 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № LGY0GI від 12.12.2007 р.) Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з провадженням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки та стягнути судові витрати.

Представник відповідача ОСОБА_2 подав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що не визнає позов в повному обсязі, оскільки позивач під час визначення суми боргу відповідача здійснив розрахунок боргу виходячи із розрахунку 15 %, 25,8 %, 30 % річних, за умови, що Договором передбачена відсоткова ставка на рівні 15 % річних. Позивачем, виходячи із тексту позовної заяви, не було обґрунтовано, на підставі чого розмір відсоткової ставки постійно збільшувався. Також позивачем під час розрахунку заборгованості, була застосована підвищена відсоткова ставка за кредитом в розмірі 30,00 %; 50,16 %; 60,00 % річних. Позивачем, виходячи із тексту позовної заяви та розрахунку боргу, не було обґрунтовано ні математично, ні нормативно, на підставі чого розмір відсоткової ставки як первинної, так і підвищеної, а також розмір відсоткової ставки за наслідками порушення відповідачем умов Договору кредиту постійно збільшувався. Тому про законність підвищення відсоткової ставки до розмірів зазначених в розрахунку та позові і як наслідок чого законність розрахунку суми боргу позивачем не доведено, а відповідач не визнає суми боргу. Також, позивачем незаконно визначена сума боргу в частині визначення розміру штрафних санкцій, порядок нарахування яких передбачений в п. 6.4., п. 6.6, оскільки застосування цих статей прямо протирічить нормам діючого законодавства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Вважає, що умови кредитного договору є несправедливими, бо суперечать принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, що в свою чергу порушує ст.ст. 18, 19, 21 Закону України «Про захист прав споживачів».

В спірній квартирі прописана та проживає малолітня дитина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Згідно з приписами законодавства України, Держава стоїть на захисті прав та інтересів дітей, а саме:

- ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна та проголошує про неприпустимість зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень;

- ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем;

- ст. 176 Сімейного кодексу України зазначає, що права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом.

Згідно з приписами законодавства України неповнолітня дитина мешкає та користується житлом саме там, де мешкають та користуються житлом батьки дитини. Згідно з ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Вважає, що відповідно до ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері, є Закон України «Про охорону дитинства», норми якого узгоджуються із вищеназваними положеннями Конвенції «Про права дитини» та не можуть тлумачитись звужено.

Такої ж точки зору дотримується і ВССУ, який у своєму пленумі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. (п. 44) зазначив, що під час розгляду справ щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, житлові приміщення, суди повинні приймати до уваги, що «Згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» … статті 12 Закону України від 2 червня 2005 року № 2623-ІV «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», яка вимагає попередньої згоди органу опіки і піклування для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування якими мають … діти, діє з 1 січня 2006 року і на договори, укладені до цієї дати, не поширюються …», таким чином, оскільки спірний Договір кредиту та Договір іпотеки були укладені після вищезазначеної дати, а саме в 2007 році, то і до правовідносин, які виникають з цих договорів, повинні прямо застосовуватись норми Законів України № 2402-ІІІ, № 2623-ІV, Цивільного законодавства та інших нормативних документів.

До того ж, згідно з положеннями частин третьої та четвертої ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Тому, у судовій практиці приділяється значна увага саме фактичному місцю проживання дитини ніж місцю де вона була прописана на час отримання кредиту. На підставі викладеного просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивача Зеніна А.О. в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала до суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу без участі їхнього представника, на позовних вимогах наполягають. Також суду надано додаткові письмові пояснення, де зазначено, що відповідно до п. 8.9 договору сторони погодили, що протягом дії цього договору кредитор може змінити розмір відсоткової ставки в сторону її збільшення та перелічені приводи, з яких кредитор має право збільшити відсоткову ставку. У зв'язку з чим збільшення відсоткової ставки відбулось згідно з діючим законодавством. Відповідно до розрахунку заборгованості боржник здійснював погашення заборгованості по вже збільшеній відсотковій ставці, що свідчить про його згоду стосовно її підвищення. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та пункту 3.5 Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2005 р. № 168, у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Відповідно до п. 2.3.1. кредитних договорів, банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в України, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівняння з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитам банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому, Банк надсилає Позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки Банком у вищезазначеному порядку можливо в границях кількості пунктів, на які збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США. Таким чином, з урахуванням усіх даних, які змінились з часу укладення кредитного договору, що знайшло своє належне обґрунтування розмір процентної ставки за користування кредитом було підвищено з 15 % річних до 26,2 % річних.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобов'язанні містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем, у розподілі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. На момент укладення договору іпотеки повноважень з продажу предмету іпотеки іпотекодержателем не є вичерпним. Таким чином, вважає заперечення представника позивача необґрунтованими та просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, про причину неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Представник Відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. В судових засіданнях, що передували надав наступні пояснення. Позивачем ні яким чином не обґрунтовано, на підставі яких саме показників та на підставі якої норми закону або пункту Договору кредиту він нараховував відповідачу відсотки за кредитом, виходячи із розміру відсотків за договором кредиту на рівні 30 % річних, а також нараховував відповідачу підвищенні відсотки з розрахунку 50 % та 60 %. Виходячи із розрахунку боргу не було обґрунтовано ні математично, ні нормативно на підставі чого розмір відсоткової ставки як первинної, так і підвищеної, а також розмір відсоткової ставки за наслідками порушення відповідачем умов Договору кредиту, постійно збільшувався. На підставі чого вважає, що законність розрахунку суми боргу позивачем не доведено, а відповідач не визнає суми боргу.

Крім того, вважає вимогу щодо звернення стягнення на нерухоме майно (квартиру) з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу, як спосіб захисту не передбачений ані ч. 2 ст. 16 ЦК України, ані Законом України «Про іпотеку», а тому вона протирічить вимогам ч. 5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», в якій чітко вказано, що дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені. Відповідно до статті 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю сторін, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, яка діяла на момент укладання кредитного договору), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відповідно до Постанови правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», вищезазначені правила регулюють порядок надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту.

Відповідно до п. 3.1 Правил, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

З матеріалів справи вбачається, що 12.12.2007 року між Закритим акціонерним товариством КБ «ПриватБанк», назву якого згідно з витягом зі статуту було змінено на Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № LGY0GI, згідно з яким позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 50 000, 00 грн., а відповідач зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит у сумі 50 000, 00 грн., сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 15, 00 % на рік, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором (а.с. 13-16).

Згідно з п. 1.3 кредитного договору кредит надається строком погашення не пізніше 12.12.2027 року на придбання у власність окремої квартири з метою постійного проживання, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з п. 2.4 кредитного договору позичальник зобов'язується щомісячно до 12 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладання цього договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані кредитором відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 666, 10 грн. шляхом внесення готівки до каси кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок № 8312, відкритий у кредитора. Останню сплату ануїтетного платежу здійснити не пізніше 12.12.2027 року.

Згідно з п. 2.5 кредитного договору розрахунок відсотків здійснюється, починаючи з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати повного погашення кредиту. Відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожен календарний день, виходячи із фактичної кількості днів у місяці і 360 днів у році. Нарахування відсотків здійснюється на дату їх сплати. Відсотки розраховується щомісяця, за період з першої дати поточного періоду сплати по останню дату поточного періоду сплати включно.

Згідно з п. 6.2 кредитного договору при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.4 цього договору, позичальник сплачує кредитору відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі від зазначеного в п. 1.1, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Згідно з п. 6.4 кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбаченого п.п. 2.4, 6.2 даного договору, кредитор має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити кредитору пеню в розмірі 0,15 від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні.

Згідно з п. 6.6 кредитного договору при порушенні позичальником строків платежів по зобов'язанням, передбаченим цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі в межах 10 % від суми невиконаного зобов'язання.

Згідно з п. 8.9 кредитного договору сторони домовились, що за умовами цього Договору може бути встановлений новий розмір відсоткової ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених цим підпунктом: відповідно до вимог ст. 651 ЦК України сторони погодили, що протягом дії цього договору кредитор відповідно до умов договору може змінити розмір відсоткової ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої із наступних обставин, а саме:

а) порушення позичальником кредитної дисципліни (тобто, неналежного виконання умов договору, та умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором);

б) погіршення фінансового стану позичальника, документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу, що проводиться кредитором відповідно до внутрішніх нормативних документів на підставі довідки про доходи, ….

в) здійснення поточних коливань відсоткових ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ, підвищення ставки за кредитами кредиторів України у відповідній валюті (по статистиці НБУ), підвищення ставки більше ніж на 3 % пункту за бланковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладення цього договору чи останнього перегляду відсоткової ставки.

Кредитор не пізніше ніж на 14 календарних днів до дня зміни розміру відсоткової ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про встановлення нової відсоткової ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа за адресою позичальника, що вказана у цьому договорі, або за іншою адресою, яку позичальник письмово повідомив кредитору при зміні адреси.

У разі незгоди із встановлюваним згідно умов цього пункту договору новим розміром відсоткової ставки, позичальник у строк не пізніше ніж за 7 календарних днів до дати початку дії нової ставки, вказаної у повідомленні кредитору, зобов'язується надати на зазначену у договорі адресу кредитору письмове повідомлення про свою незгоду із такою новою ставкою. У випадку отримання кредитором в порядку та терміни, визначені цим пунктом договору, такого письмового повідомлення (відповіді) від позичальника, договір вважається розірваним датою, яка у повідомленні була визначена як дата початку нової ставки. У цю дату позичальник зобов'язується повернути кредитору суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов'язання за договором.

З умовами кредитного договору відповідач був ознайомлений у повному обсязі, про що свідчить його особистий підпис на кредитному договорі від 12.12.2007 року.

Як вбачається з аналізу законодавства чинного на момент укладення кредитного договору, в Законі України «Про захист прав споживачів» та кредитному договорі прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо порядку надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту.

Окрім цього, як вбачається з аналізу вищезазначених норм, відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», інформація повинна надаватися споживачу до укладення договору, а ненадання банком такої інформації споживачу не є підставою для визнання його недійсним, оскільки за змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, згідно з якими, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

В судовому засіданні встановлено, що під час укладення кредитного договору позивач був ознайомлений з усіма його умовами, які передбачали, зокрема: надання йому кредиту в сумі 50000, 00 грн. строком погашення не пізніше 12.12.2027 року на придбання у власність окремої квартири зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15,00 % річних (п. 1.1-1.3 кредитного договору); сукупну вартість споживчого кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту (п.п. 6.2, 6.4, 6.6 кредитного договору), про що свідчить його особистий підпис у кредитному договорі.

Таким чином, в даному випадку відсутні підстави вважати, що договір про іпотечний кредит, укладений між сторонами, містить несправедливі умови для відповідача, та що положення цього договору створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Крім цього, судом встановлено, що при укладенні кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, і вони досягли згоди щодо істотних умов даного договору, що підтверджено власноручними підписами та печаткою сторін, правочин вчинений у формі, встановленій законом, був спрямований на отримання кредиту та на його погашення, згідно з умовами даного договору.

Таким чином, враховуючи, що сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, суд вважає, що принцип рівності сторін в договорі позивачем не порушено, а тому умови договору є обов'язковими для виконання сторонами договору, які його уклали.

Щодо твердження представника відповідача про необґрунтоване підвищення процентної ставки по кредиту, суд вважає, що дані обставини не підлягають доказуванню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Апеляційного суду Луганської області від 30.01.2013 року у справі № 22ц/1290/6534/12 рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 15.11.2011 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання незаконним підвищення процентів за договором кредиту відмовлено. Дане рішення Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.04.2013 року залишено без змін (а.с.74-79).

Зокрема, Апеляційний суд Луганської області у своєму рішенні вказав, що банк прийняв рішення про збільшення розміру процентів за кредитним договором відповідно до умов договору й до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України відносно заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу і кредитного договору в односторонньому порядку» № 666-VI від 12.12.2008 року, навівши у рішенні обґрунтування підвищення процентної ставки за кредитом із посиланням на розмір облікової ставки НБУ та середньозважену ставку по кредитам, а тому вважав таке підвищення правомірним.

Щодо твердження представника відповідача про незаконно визначену суму боргу в частині стягнення штрафних санкцій, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У письмових запереченнях на позовну заяву, письмових поясненнях та поясненнях наданих у судовому засіданні представник відповідача так і не навів мотивів своїх заперечень проти штрафних санкцій та не довів обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, обмежившись загальною фразою про те, що застосування п. 6.4., п. 6.6 кредитного договору прямо протирічить нормам діючого законодавства України, не пославшись на жодну норму Закону, яка б порушувала права відповідача, у зв'язку з чим суд вважає дану обставину не доведеною та такою, що не заслуговує на увагу.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що з метою забезпечення виконання зобов'язання за договором про іпотечний кредит між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 12.12.2007 року було укладено іпотечний договір № LGY0GI, посвідчений приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Бабенко О.В., реєстр № 6250 (а.с. 19-21).

Відповідно до п. 1.1 іпотечного договору іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з договору про іпотечний кредит, передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах визначених цим договором, нерухоме майно житлового призначення, а саме: 2-кімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 1.2 іпотечного договору предмет іпотеки належить іпотекодавцеві на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Бабенко О.В. від 12.12.2007 року, реєстр № 6248.

Відповідно до п. 1.3.1 іпотечного договору вартість предмету іпотеки на день укладення цього договору за згодою сторін становить 68 175, 00 грн.

Відповідно до п. 3.1 іпотечного договору право іпотеки виникає у іпотекодержателя з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Відповідно до п. 3.2 іпотечного договору у випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язання в цілому або в частині, а також у інших випадках, передбачених цим договором, договором про іпотечний кредит або чинним законодавством, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в порядку, передбаченому цим договором та чинним законодавством.

Відповідно до п. 3.4 іпотечного договору іпотека припиняється виконанням у повному обсязі зобов'язань, в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до п. 4.3 іпотечного договору даний пункт цього договору є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, яке надає право іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки, на підставі цього договору, шляхом продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи плату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання. Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов іпотечного договору.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № LGY0GI від 12.12.2007 року, станом на 05.06.2013 року заборгованість ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» становить 142 680, 67 грн., яка складається з наступного: 48 111, 84 грн. - заборгованість за кредитом; 52 632, 04 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 28 965, 82 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 12 970, 97 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 7-9).

Отже, судом достовірно встановлено, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором перед позивачем не виконав, у зв'язку з чим наявна заборгованість ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» у розмірі 142 680, 67 грн., а також наявні законні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення вищезазначеного боргу.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем були виконані вимоги ст. 35 Закону України «Про іпотеку» щодо повідомлення боржника про порушення основного зобов'язання та про необхідність повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії, та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги, що підтверджується письмовим повідомленням від 15.04.2013 року № 30.1.0.0/2-NR9, направленим рекомендованим поштовим відправленням 19.04.2013 року (а.с. 11-12).

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві.

Вказані повноваження надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Разом з цим, суд зазначає, що посилання представника відповідача на те, що позивач вимагає звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № LGY0GI від 12.12.2007 р.) Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням договору купівлі-продажу від імені відповідача, заслуговують на увагу, а дана вимога позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 4.3 іпотечного договору даний пункт цього договору є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, яке надає право іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки, на підставі цього договору, шляхом продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Виходячи зі змісту вищенаведених договору та Закону, судом вбачається, що продаж предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням договору купівлі-продажу від імені відповідача не передбачений ані умовами іпотечного договору, ані ч. 5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», та суперечить їм, а тому предмет іпотеки має бути проданий Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» саме від свого імені, у зв'язку з чим у цій частині позовна заява не підлягає задоволенню.

Щодо початкової ціни предмета іпотеки.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначається початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодателем та іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором.

Як вбачається з п. 1.3.1 іпотечного договору за згодою сторін предмет іпотеки оцінюється в 68 175, 00 грн., а тому суд вважає, що початкова ціна при реалізації предмета іпотеки - спірної квартири не може бути нижчою, ніж вартість цього предмета іпотеки, яка була узгоджена сторонами іпотечного договору при його укладенні у сумі 68 175, 00 грн.

Заперечення щодо такої оцінки предмета іпотеки від сторін не надходили. Також не надходило до суду клопотань про проведення відповідної судової експертизи для встановлення іншої ціни предмета іпотеки.

Обов'язковість встановлення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації визначена Законом України «Про іпотеку», а правова позиція з цього питання викладена в Постанові Верховного Суду України від 10.06.2015 р. № 6-449цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами.

Щодо заперечень представника відповідача про те, що у спірній квартирі зареєстрована неповнолітня дитина і її інтереси має представляти орган опіки та піклування, який до участі у справі залучений не був, суд роз'яснює наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Відповідно до п. 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи 12.12.2007 року між Закритим акціонерним товариством КБ «ПриватБанк», назву якого згідно з витягом зі статуту було змінено на Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № LGY0GI. Цього ж дня предмет іпотеки став належати на праві власності іпотекодавцеві на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Бабенко О.В. від 12.12.2007 року. Цього ж дня між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 12.12.2007 року було укладено іпотечний договір № LGY0GI.

Згідно з довідкою ЛКП «Паспортна служба» № 3136 від 04.07.2013 року за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані з 22.08.2008 року по теперішній час ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та з 22.01.2010 року по теперішній час ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 В період з 14.09.2007 року по 22.08.2008 року зареєстрованих за даною адресою не було (а.с. 40).

Відповідно до п. 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Як зазначає представник позивача у своїх письмових поясненнях неповнолітня дитина відповідача на момент укладення договору іпотеки ані права власності, ані права користування спірною квартирою не мала, а на її реєстрацію у предметі іпотеки відповідач згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки не отримувала і зареєструвала свою дитину на власний розсуд.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що ані при укладенні іпотечного договору, ані при розгляді даної справи по суті законні права неповнолітньої дитини не порушувалися, у зв'язку з чим вважає, що дозвіл органу опіки і піклування при укладенні іпотечного договору був не потрібен, як і не була потрібною участь цього органу у розгляді даної справи з метою захисту прав неповнолітньої дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжними дорученнями № IHM91B06LY від 11.06.2013 року про сплату судового збору у сумі 229, 40 грн. та платіжним дорученням № IHM91B06LY від 11.06.2013 року про сплату судового збору у сумі 1 426, 81 грн.

Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1 656, 21 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 216, 217, 526, 527, 530, 610, 625, 626, 627, 629, 638, 1054 ЦК України, ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», Постановою правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», ст.ст. 5, 7, 12, 33, 35, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», Постановою Верховного Суду України від 10.06.2015 р. № 6-449цс15, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», п. 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № LGY0GI від 12.12.2007 року у сумі 142 680 (сто сорок дві тисячі шістсот вісімдесят) грн. 67 коп., яка складається з наступного: 48 111 (сорок вісім тисяч сто одинадцять) грн. 84 коп. - заборгованість за кредитом; 52 632 (п'ятдесят дві тисячі шістсот тридцять дві) грн. 04 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 28 965 (двадцять вісім тисяч дев'ятсот шістдесят п'ять) грн. 82 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 12 970 (дванадцять тисяч дев'ятсот сімдесят) грн. 97 коп. - штраф (процентна складова), звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до іпотечного договору № LGY0GI від 12.12.2007 року, а саме: на 2-кімнатну квартиру загальною площею 48,50 кв. м., житловою площею 27,50 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з провадженням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, встановивши початкову ціну предмета іпотеки не нижчу ніж 68 175, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, р/р № 3111, МФО 305299) витрати по сплаті судового збору у сумі 1 656 (одна тисяча шістсот п'ятдесят шість) грн. 21 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА