Провадження № 2/645/425/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді Алфьорової Т.М., секретаря судових засідань - ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання правочинів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати недійсними договори, за якими його колишня дружина ОСОБА_3 продала ОСОБА_5 квартиру № 29 по Салтівському шосе, 116 у м. Харкові та ОСОБА_4 квартиру № 30 по Салтівському шосе, 116 у м. Харкові.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 1981 року перебував із ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, у якому в 1982 році народилася донька ОСОБА_8 Під час шлюбу, який у 2006 році був розірваний, він разом із дружиною набув дві квартири - №№ 29 та 30 у будинку № 116 по Салтівському шосе у м. Харкові. Таким чином, на думку позивача, вказані квартири є спільною сумісною власністю подружжя. Після розірвання шлюбу позивач переїхав до м. Феодосія, залишивши квартири дочці та колишній дружині. У 2010 році ОСОБА_3 без його відома та згоди розпорядилася їх спільним сумісним майном та відчужила квартири. У 2013 році ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив визнати зазначені договори частково недійсними. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2014 року, позов ОСОБА_2 задоволено, в межах заявлених вимог визнано недійсними договори купівлі -продажу ? частини квартир № 29 та № 30 по Салтівському шоссе, 116 у м. Харкові. Проте, позивач зазначає, що задоволеня цим судовим рішенням його вимог не призвело до повного відновлення його прав та охоронюваних законом інтересів, оскільки другими половинами кожної з квартир володіють треті особи, з якими неможливо досягти домовленності щодо обміну з тим, щоб одна квартира цілком належала дочці.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та пояснив про обставини, викладені вище.

Відповідач ОСОБА_3 у судове надала письмову заяву про слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не зявились, своїх заперечень або пояснень щодо позову не надали, хоча неодноразово повідомлялися про час та місце судових засідань належним чином.

Залучені в якості третіх осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не зявилися, про день і час слухання справи сповіщалися належним чином, їх не явка не перешкоджає слуханню справи.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 10 жовтня 1981 року, який було розірвано 12.07.2006 року, актовий запис № 274.

В період щлюбу в результаті виплати пайових внесків ЖБК «Глобус», ОСОБА_3 на праві власності стала належати квартира № 30 в будинку № 16 по Салтівському шосе у м. Харкові. Крім того, в період щлюбу 11 березня 1996 року відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір довічного утримання, на підставі якого в реєстрі прав власності на нерухоме майно від 16 травня 2005 року було зареєстроване право власності за ОСОБА_3 на квартиру 29 в будинку 116 по Салтівському шосе у м. Харкові.

Таким чином обидві квартири є обєктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки право власності на них ОСОБА_3 набула під час шлюбу з ОСОБА_2

09.06.2010 року між відповідачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу квартири № 30 у будинку № 116 по Салтівському шосе у м. Харкові, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9, реєстровий номер 1886, який був зареєстрований в КП «Харківське бюро технічної інвентаризації».

У той же день, тобто 09.06.2010 року між відповідачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу квартири № 29 у будинку № 116 по Салтівському шосе у м. Харкові, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9, реєстровий номер 1890, який був зареєстрований в КП «Харківське бюро технічної інвентаризації».

21.09.2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу квартири 29 по Салтвіському шосе, 116 у м. Харкові посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу чуприною Г.О. реєстровий номер № 3207.

17.112010 року між ОСОБА_4В та ОСОБА_10 укладено договір купівлі-продажу квартири 30 по Салтвіському шосе, 116, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_11 реєстровий номер № 4878.

ОСОБА_3 розпорядилася спільним сумісним майном подружжя самостійно, без згоди іншого співвласника колишнього чоловіка ОСОБА_2Д

Зазначені обставини встановлені рішенням апеляційного суду Харківської області від 22 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2014 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 ОСОБА_6

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Дружина, чоловік мають право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладеним другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Враховуючи вищенаведене, укладені ОСОБА_3 правочини не відповідали вимогам діючого на час їх укладення законодавства і тому позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 65 СК України, ст.ст. 203, 215, 369 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 84, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання правочинів недійсними ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсними договір купівлі - продажу квартири № 29 по Салтівському шосе, б. 116 у м. Харкові, укладений 09 червня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9, реєстровий номер 1890.

Визнати недійсними договір купівлі - продажу квартири № 30 по Салтівському шосе, б. 116 у м. Харкові, укладений 09 червня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9, реєстровий номер 1886.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий - суддя: