Р І ШЕ Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

Справа № 752/1166/14-ц

Провадження № 2/752/1596/15

22.05.2015 Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Фролова М.О., за участі секретаря Титоренка А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Житлово-будівельний кооператив "ТЕМП-12" про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

У січні 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулись з вищеозначеним позовом у Голосіївський районний суд міста Києва мотивуючи свої позовні вимоги наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3, яки був чоловіком ОСОБА_2 та відповідно батьком ОСОБА_4 Разом з тим, після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 та позивачі звернулись до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак отримали відмову у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів.

Також позивачі зареєстровані та постійно проживають у вказаній квартирі, сплачують всі обов'язкові платежі.

У зв'язку із зазначеним позивачі просили визнати за ними право власності на в порядку спадкування по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Позивач позовні вимоги підтримала, в подальшому участі в судових засіданнях не брала, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, якою позов підтримала та просила задовольнити.

Відповідач, повідомлений про час і місце судового засідання. Надіслав письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову та слухати справу за відсутності представника.

Третя особа, повідомлена про час і місце судового засідання, не забезпечила явку свого представника у судове засідання. Причини неявки не повідомила.

Врахувавши доводи сторін, на основі з'ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд робить висновок про необхідність задовольнити позов повністю, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5, відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_1

Крім того, з свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що останній перебував у шлюбі з ОСОБА_2 (а. с.9) та відповідно від шлюбу мають доньку - ОСОБА_4, яка після одруження змінила прізвище на ОСОБА_4 (а. с. 10).

Разом з цим, позивач та її мати ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 прийняли спадщину відповідно до заяв, наявних у спадковій справі.

Окрім того, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_2, відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_2. (а. с. 61).

Однак Шістандцята Київська державна нотаріальна контора двома постановами від 09.11.2013 року та від 16.10.2014 року відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом оскільки відсутній правовстановлюючий документ щодо належності цього майна спадкодавцеві.

В свою чергу Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3.1. листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 зазначено, що при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Судом встановлено, що згідно наявного у справі Технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1, останній введений в експлуатацію 01.12.1978 року.

Разом з тим, пайовий внесок за вказану квартиру було сплачено ОСОБА_3 30.12.1991 року, що підтверджується довідкою виданою головою ЖБК «Темп-12» (а. с. 19).

Відповідно до роз'яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Отже, померлий ОСОБА_3 набув право власності на вказану квартиру відповідно до законодавства.

При цьому Верховним Судом України у листі «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р.» від 01.02.2014р. роз'яснено, що виникнення права власності на будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Аналогічне зазначено Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3.1. листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13.

До того ж згідно ч. 4 ст. 3 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Аналогічне зазначено Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3.1. листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13.

В свою чергу суд зазначає, що відповідно до п. 4 і 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Разом з цим Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13, роз'яснено, що норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

При цьому оскільки спадщина відкрилася після смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тобто до 01.07.2003 року, до правовідносин із спадкування застосовуються норми статей ЦК УРСР.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 і 2 ст. 524 ЦК України, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Отже позивач є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 як донька останнього.

Разом з тим, відповідно до ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Оскільки, спадкоємець ОСОБА_2 померла після відкриття спадщини за ОСОБА_3, право на прийняття спадщини перейшло до ОСОБА_1, як спадкоємця ОСОБА_4, що підтверджується копією спадкової справи № 612/2014.

Відповідно до ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку він замінив.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 є матеріальним і процесуальним правонаступником померлого позивача - ОСОБА_2

Разом з цим суд зазначає, що у матеріалах спадкової справи № 789/2103 щодо померлого ОСОБА_3, та спадкової справи № 612/2014 щодо померлої ОСОБА_2, відсутні відомості про наявність інших спадкоємців, крім позивача, звернення таких спадкоємців за прийняттям спадщини після смерті ОСОБА_3, ОСОБА_2, крім позивача.

В свою чергу відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Разом з цим суд зазначає, що позивач фактично вступив в управління та володіння вказаної квартири, як спадковим майном, шляхом проживання у ньому та його утримання.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 прийняли спадщину.

В свою чергу згідно ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Разом з цим, оскільки Шістнадцята Київська державна нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та спір про право виник під час дії ЦК України, то позивач має право застосувати спосіб захисту свого права, який визначено положеннями ЦК України.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У положеннях п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13, роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

На підставі вищевикладеного та враховуючи перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку спадкових прав позивача, суд приходить до висновку про необхідність захистити права позивача як спадкоємця, шляхом визнання права власності останньо ї на квартиру № 58, по вул. Василя Касіяна, 2, в м. Києві.

Керуючись ст. ст. 1-5, 8, 10, 11, 26, 27, 30, 60, 109, 118, 119, 208-209, 212-215, ЦПК України, суд,-

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Житлово-будівельний кооператив "ТЕМП-12" про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення, а рішення яке було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду міста Києва через Голосіївський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя