Справа № 265/3701/15-ц
Провадження № 2/265/1710/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шиян В. В.,

при секретарі Байрачній І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Азовелектросталь" про стягнення невиплаченої заробітної плати, та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

09 червня 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовелектросталь» ( надалі ПАТ «Азовелектросталь») про стягнення заборгованності по заробітній платі, де зазначила, що з 27 травня 2013 року по 27 жовтня 2014 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Починаючи з серпня 2014 року відповідач не здійснював виплату заробітної плати позивачці ОСОБА_1, а тому заборгованість складає: за серпень 2014 року в розмірі 1097,59 гривень, за вересень 2014 року в розмірі 1 155,73 гривень, за жовтень 2014 року в розмірі 1821,95 гривня, за грудень 2014 року в розмірі 13,33 гривень. Загальна сума заборгованості складає 4048,60 гривень. Беручи до уваги те, що ПАТ «Азовелектросталь» не здійснює виплату заробітної плати починаючи з серпня 2014 року, позивачка просить суд, стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 4 492 гривні, моральну шкоду в розмірі 5000 гривень, та витрати за надані юридичні послуги в розмірі 425 гривень.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась в матеріалах справи від неї є заява з проханням слухати справу за її відсутності, на задоволені позовних вимог наполягала в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно. 06 липня 2015 року від нього на адресу суду надійшли заперечення, відповідно до яких представник відповідача просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, даючи оцінку доводам позивача, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Судом встановлено, що позивачка з 27 травня 2013 року по 27 жовтня 2014 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Азовелектросталь», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці. А саме 27 травня 2013 року на підставі наказу № 22к від 27.05.2013 року її було прийнято до ПАТ «Азовелектросталь». 27 жовтня 2014 року ОСОБА_1 було звільнено за ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін, на підставі наказу № 44к від 27.10.2014 року ( а.с. 2)

Відповідно до ст.1 Закону України "Про оплату праці" заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Статтею 115 ч.1 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плати виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Як встановлено судом, згідно довідки № 1562 наданої ПАТ «Азовелектросталь» станом на 01.07.2015 року заборгованість по заробітній платі позивачки ОСОБА_1 складає:

серпень 2014 року - 1097,59 гривень,

вересень 2014 року 1 115,73 гривень,

жовтень 2014 року 1 821,95 гривня,

грудень 2014 року - 13,33 гривень, а всього 4 048,60 гривень.

З огляду на представленні суду докази суд дійшов висновку, що заборгованість в розмірі 4048,60 гривень повинна бути стягнута із відповідача на користь позивачки ОСОБА_1

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачці частини заробітної плати, останній була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачкою у 5000,00 гривень є завищеним.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 500 гривень.

Згідно із ч. 1 ст. 88 цього Кодексу стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Ст. 79 ЦПК України визначені види судових витрат, до яких відносяться витрати пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати на правову допомогу та на проведення судових експертиз.

У п. п. 47, 48 наведеної вище Постанови Пленуму ВССУ від 17 жовтня 2014 р. роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що 09.06.2015 року ОСОБА_1 було сплачено адвокату ОСОБА_2 (свідоцтва на право на зайняття адвокатською діяльністю № 268 від 02.04.2002 року) 425 гривень, за надані послуги за оформлення позовної заяви для звернення до суду з позовом до ПАТ «Азовелектросталь».

За наведених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 425 гривень, підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 гривни 60 копійок, від сплати якого позивач був звільнений при подачі позову.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 61, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Азовелектросталь" про стягнення невиплаченої заробітної плати, та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Азовелектросталь (87535, Донецька область, місто Маріуполь, площа Машинобудівельників, будинок 1, ЄДРПОУ № 25605170) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 4048 гривень 60 копійок, моральну шкоду в розмірі 500 гривень, а також витрати понесенні за надання юридичної допомоги в розмірі 425 гривень, а всього 4 973 гривні 60 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовелектросталь», (87535, Донецька область, місто Маріуполь, площа Машинобудівельників, будинок 1, ЄДРПОУ № 25605170) на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 гривні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі в 10-дений строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ____________________ Шиян В.В.