Справа № 463/5259/14 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/783/4401/15 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю позивача ОСОБА_3 і його представника ОСОБА_4; відповідача ОСОБА_5 і його представника - адвоката Шишки О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 07 травня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_5, третя особи - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Герилів Марія Романівна, про визнання недійсним заповіту ОСОБА_8 на користь відповідача ОСОБА_5, посвідченого 03.03.2014 року приватним нотаріусом Герилів М.Р. за реєстровим № 224 (а.с. 110-111).

Дане рішення оскаржив позивач ОСОБА_3

Апелянт просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що судом при ухваленні рішення не було враховано медичної карти хворого ОСОБА_8 № 7541, яку було долучено до матеріалів справи, у якій зазначено, що ОСОБА_8 двічі консультовано психотерапевтом і рекомендовано консультацію психіатра, а також те, що він страждає на астено-депресивний синдром, а також того факту, що заповідачу ОСОБА_8 було проведено дослідження крові ВІЛ/СНІД і реакція ІФА на наявність антитіл до ВІЛ була позитивною.

Вважає неправомірною призначення по справі ухвалою суду від 20 листопада 2014 року посмертної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_8, оскільки заяв від осіб, які беруть участь у справі, про призначення такої експертизи не було.

Вважає, що вище згадану експертизу судом було призначено та проведено з порушенням норм чинного законодавства, а відтак вважає, що висновки цієї експертизи слід визнати неналежним та недопустимим доказом (а.с. 117-121).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і його представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони відповідача і його представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається зі змісту частини 1 ст. 34 ЦК України, даною нормою права встановлено презумпцію повної цивільної дієздатності фізичної особи, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Відтак, виходячи зі змісту частини 1 ст. 225 ЦК України, в разі смерті дієздатної фізичної особи, саме на позивача (особи, чиї цивільні права або інтереси були порушені вчиненням правочину померлою особою) покладається обов'язок доведення перед судом факту вчинення оспорюваного правочину померлою особою у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

В той же час, позивачем до позовної заяви не було додано жодного доказу, який би свідчив про те, що на момент укладення оспорюваного заповіту ОСОБА_8 не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" міститься роз'яснення про те, що для визначення наявності стану, коли особа на момент укладення правочину не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Крім цього, частиною 4 ст. 10 ЦПК України на суд покладено обов'язок сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджувати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з журналу судового засідання від 20.11.2014 року (а.с. 48-49), на виконання вище згаданої норми цивільного процесуального законодавства судом було поставлено на обговорення питання про призначення по справі судово-психіатричної експертизи, призначення якої підтримали обидві сторони спору, в тому числі - і позивач (апелянт).

За вище наведених обставин доводи апеляційної скарги стосовно неправомірності призначення судом посмертної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_8 колегія суддів визнає необгрунтованими та надуманими, а відтак такими, що не можуть прийматися до уваги.

Згідно Висновку судово-психіатричної експертизи № 253 від 03.04.2015 року „ОСОБА_8 на момент складання заповіту 03 березня 2014 року хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними" (а.с. 76-78).

Доводів стосовно необгрунтованості вище зазначених висновків судово-психіатричної експертизи або того, що ці висновки суперечать іншим матеріалам справи, або доводів, які б викликали сумніви в правильності даних висновків, які б можна було б визнати належними та допустимими, апеляційна скарга не містить.

За вище наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення по справі з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, яка не спростовує висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити та залишити рішення Личаківського районного суду міста Львова від 07 травня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: