провадження № 2/760/5469/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 липня 2015 року м. Київ
Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,
за участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,
за участю представника позивача Мозолевської В. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалив таке рішення.
Позиції осіб, які беруть участь у справі:
03.07.2015 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 11.10.2005 ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 уклали кредитний договір №49.28/21/С-П-05.
За умовами кредитного договору ВАТ «Кредитпромбанк» надав ОСОБА_3 кредитні кошти у сумі 120 000 дол. США на строк з 11.10.2005 по 11.10.2028.
З метою забезпечення виконання кредитного договору 11.10.2005 ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 уклали іпотечний договір №33/21/П/З-05.
Предметом іпотеки за іпотечним договором є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 103,90 кв.м., яка належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.12.2004.
26.06.2013 ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта банк» уклали договір купівлі-продажу прав вимог, відповідно до умов якого ПАТ «Кредитпромбанк» передав (відступив) ПАТ «Дельта банк» за кредитними та забезпечувальними договорами право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набув статус нового кредитора.
ОСОБА_3 порушив свої зобов'язання в частині повернення кредиту та сплати процентів, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 23.06.2015 складає 8 739 777,38 грн.
Зважаючи на те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 103,90 кв.м., яка належить відповідачу на праві власності, шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки та визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на квартиру АДРЕСА_1.
На підтвердження цих обставин позивач надав такі докази: копію кредитного договору № 49.28/21/С-П-05 від 11.10.2005 (а.с. 8-13), копію додаткової угоди № 1 до кредитного договору від 20.06.2007 (а.с. 14-15), копію додаткового договору № 2 до кредитного договору від 03.12.2008 (а.с. 16-18), копію іпотечного договору №33/21/П/З-05 від 11.10.2005, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М., зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за № 3788у (а.с. 19-23), копію договору № 1 про внесення змін до іпотечного договору від 20.06.2007, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О. М., зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за № 3252 (а.с. 24), копію договору № 2 про внесення змін до іпотечного договору від 03.12.2008, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О. М., зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за № 4893 (а.с. 25-26), копію довідки щодо розміру заборгованості від 23.06.2015 (а.с.27), копію листа-вимоги ОСОБА_2 №31.4-08/1745/15 від 05.06.2015 (а.с.34), копію листа-вимоги ОСОБА_3 №31.4-08/1744/15 від 05.06.2015 (а.с.35), копію договору купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д. Г., зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за № 1441 (а.с.39-44), витяг з Додатку №1 до договору купівлі - продажу прав вимоги за кредитами (Перелік прав вимоги за кредитами) між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта банк» від 26.06.2013 (а.с.45), копію свідоцтва про державну реєстрацію ПАТ «Дельта банк» (а.с. 46-47), постанову НБУ від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» (а.с. 48-50), рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08.04.2015 № 71 «Про внесення змін до рішення Виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк»» (а.с. 53).
У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив його задовольнити повністю.
Відповідач та третя особа у судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином (а.с. 63).
Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК «у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи».
Враховуючи ці обставини та зважаючи на думку представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд
11.10.2013 ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 уклали кредитний договір №49.28/21/С-П-05 від 11.10.2005, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредитні кошти у розмірі 120 000,00 дол. США на строк з 11.10.2005 по 11.10.2028 (а.с.8-15). Відповідно до додаткового договору № 2 від 03.12.2008 розмір процентної ставки становив 14,83 % річних (а.с. 16-18).
З метою забезпечення виконання кредитного договору 11.10.2005 ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 уклали іпотечний договір №33/21/П/З-05, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О. М., зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за №3788у (а.с. 19-23).
Відповідно до вищезазначеного іпотечного договору предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 103,90 кв.м., яка належить з ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.12.2004, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияницею А.Ф., зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 7590.
26.06.2013 ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта банк» уклали договір купівлі-продажу прав вимог, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д. Г. та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за № 1441, відповідно до умов якого ПАТ «Кредитпромбанк» відступив ПАТ «Дельта банк» за кредитними та забезпечувальними договорами право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків (а.с.39-44).
Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 23.06.2015 у ОСОБА_3 виникла заборгованість за кредитним договором, яка складає 8 739 777,38 грн., з яких:
4 251 305,64 грн. - заборгованість за тілом кредиту;
3 554 577,06 грн. - заборгованість за процентами;
848 995,20 грн. - заборгованість за пенею;
8 724,96 грн. - сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту;
76 174,56 грн. - сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по процентам.
Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити повністю з таких підстав.
Частина перша статті 1054 ЦК передбачає, що «за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти».
Суд встановив факт укладення кредитного договору.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК).
Таким чином, на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013 позивач набув статус нового кредитора.
Згідно з статтею 526 ЦК «зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».
Відповідно до частини першої статті 527 ЦК «боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту».
Стаття 610 ЦК встановлює, що «порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)».
Відповідно до частини першої статті 612 ЦК «боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом».
Суд зазначає, що третя особа порушила свої зобов'язання за договором щодо повернення кредиту, сплати процентів, внаслідок чого виникала заборгованість. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості, складеним та завіреним позивачем (а.с. 27).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» «іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом».
Частина перша статті 3 цього Закону передбачає, що однією з підстав виникнення іпотеки є договір.
Суд встановив факт укладення іпотечного договору з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором.
Предмет іпотечного договору відповідає вимогам статті 5 Закону України «Про іпотеку».
Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК суди повинні розглядати питання можливості застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі.
Так, позивач обрав спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки.
Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання встановлена статтею 37 Закону України «Про іпотеку», відповідно до частини першої якої «іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання».
Крім того, частина третя статті 36 Закону України «Про іпотеку» визначає, що «договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:
передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;
право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону».
Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, якщо в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі передбачений такий спосіб звернення стягнення, як набуття права власності на предмет іпотеки, іпотекодержатель на підставі статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом (пункт 39). Ця позиція підтримується практикою Верховного Суду України (постанови: від 26 грудня 2011 р. у справі № 3-139гс11/33/14; від 11 грудня 2013 р. у справі № 6-124цс13).
Однак, пункт 4.3 іпотечного договору від 11.10.2005 передбачає, що іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із таких способів:
-від свого імені продає майно третім особам і спрямовує отримані кошти на задоволення своїх вимог;
-дає іпотекодавцю згоду на реалізацію майна третім особам, визначеним іпотекодержателем або погоджених з ним, від свого (іпотекодавця) імені, за умови, що кошти виручені від реалізації, будуть направлені на задоволення вимог іпотекодержателя.
З аналізу положень іпотечного договору та додаткових договорів до нього випливає, що сторони не передбачили в ньому застереження, яке за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
Таким чином, у зв'язку з відсутністю в іпотечному договорі відповідного застереження у позивача не виникло право вимагати у судовому порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки.
Суд не враховує посилання представника позивача на пункт 4.4 іпотечного договору, відповідно до якого у випадку, коли виконання пункту 4.3 цього договору унеможливлються діями або бездіяльністю іпотекодавця, іпотекодавець має право здійснити звернення стягнення на майно іншим способом, передбаченим чинним законодавством України, оскільки представник позивача не довів, що позивач вчиняв дії щодо задоволення своїх вимог одним із способів, передбачених пунктом 4.3 договору, а відповідач своїми діями або бездіяльністю унеможливив виконання пункту 4.3. Відсутність відповідей або відповідних дій з боку відповідача і третьої особи на листи-вимоги позивача щодо погашення заборгованості суд не розцінює як бездіяльність зазначених осіб, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про отримання зазначених листів адресатами. Копія реєстру № 09.06.2015/01 поштових відправлень не може свідчити ні про направлення адресатам саме тих листів-вимог, ні про отримання цих листів адресатами (а.с. 36-37).
Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.
Керуючись статтями 16, 512, 514, 526, 527, 610, 612, 1054 ЦК, Законом України «Про іпотеку», статтями 1, 4-11, 18, 57-66, 74, 79, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226 ЦПК, суд
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко