АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5623/15 Головуючий 1 інст. - Жорняк О.М.
Справа № 619/2427/14-ц Доповідач - Івах А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Івах А.П.,

суддів Пономаренко Ю.А., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі Курнсовій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 25 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення від спадкування,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про усунення від спадкування.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 05.10.2013 року свідоцтво про шлюб серія 1-ВЛ № 215736, видане виконавчим комітетом Козачолопанської селищної ради Дергачівського району Харківської області, актовий запис № 32.

Однак, проживали вони однією родиною як чоловік та дружина з березня 1990 року.

За час спільного проживання з ОСОБА_4 вони разом працювали, їздили на «садки» прибирали врожай у Воронежській області с. Криничне, заробили грошей в розмірі 4 тисячі рублів на двох.

Після повернення почали добудовувати свою половину житлового будинку, в якій проживали: кімнати 2-3, 2-2, 2-1 (згідно старого технічного паспорту), що розташований по вул. Комарова № 26 смт. Коз. Лопань Дергачівського району Харківської області.

Фактичним власником цих кімнат була ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 і яка пообіцяла переоформити цю частину житлового будинку, що складало 63/100 частин на її чоловіка ОСОБА_4.

На 1990 рік у фактичній власності ОСОБА_5 знаходилась квартира №2, до складу якої входила «веранда площею 10,3 кв.м.; кухня площею 12,7 кв.м., жила площею 19,3 кв.м.. Загальна площа квартири № 2 складала 40,3 кв.м., жила19,3 кв.м. та яка розташована по вул.. Комарова № 26 смт. Козача Лопань Дергачівського району Харківської області.

У 1990 році вони разом з чоловіком ОСОБА_4 добудували до своєї, частинибудинку прибудову літ. «А1 - 1» (кімнати 2-4; 2-5), тамбур літ. «а1», веранду II.

У 1992 році вони разом з чоловіком ОСОБА_4 побудували літню кухню літ. «В», гараж літ. «Н», сарай літ. «О», сарай літ. «Е», вбиральню та альтанку, провели опалення, утеплили підлогу. У 2005 році замінили вікна на пластикові,у 2008 викопали колодязь, у 2010 році побудували огорожу, у 2013 році поміняли фундамент.

Згідно договору дарування від 17.03.1993 року її чоловіку ОСОБА_4 вже належало 63/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в с. Казача Лопань вул. Комарова № 26 Дергачівського району Харківської області.

Згідно договору дарування від 22 травня 1995 року ОСОБА_4 належало 14/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в с. Козача Лопань вул. Камарова № 26 Дергачівського району Харківської області.

ОСОБА_2 з 1997 року перестала спілкуватися з її чоловіком ОСОБА_4, коли дізналась, що її колишній чоловік (батько ОСОБА_5В.) ОСОБА_6 подарував синові 14/100 частин квартири № 1, яка належала по рішенню Дергачівського районного суду Харківської області.

У 2004 році відповідачка ОСОБА_2 свої 24/100 частини житлового будинку подарувала другому сину - ОСОБА_7, з яким фактично і проживає.

За весь цей час її чоловіка мати-відповідач у справі ОСОБА_2 навіть жодного разу не цікавилась, що відбувається.

Один раз вона приїздила коли її чоловік був у реанімації, подивитися на нього.

Після виписки ОСОБА_4 з лікарні відповідачі у справі не приходили, допомоги йому не надавали, хоча й мали таку можливість.

Починаючи з 2010 року її чоловік ОСОБА_4 не працював, був інвалідом 2-ї групи, хворів, знаходився у безпорадному стані, зумовленому похилим віком, не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування.

Матеріальним забезпеченням сім'ї займалася лише вона, піклувалася про нього, вела домашнє господарство, лікувала його. Вона матеріально його забезпечувала, опікувалася ним, стійко здійснювала догляд за ним, надавала іншу допомогу, забезпечувала належні умови для життя, харчування. Після його смерті взяла на себе організацію його поховання.

Перед смертю ОСОБА_4 дуже тяжко хворів, перебував в безпорадному стані та гребував сторонньої допомоги, помер він 10.10.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ВЛ № 406379, виданим виконавчим комітетом Козачолопанської селищної ради Дергачівського району Харківської області за актовим записом №88.

Відповідачам у справі було відомо про хворобу ОСОБА_4, про його безпорадний стан, однак вони всіляко ухилялися від надання йому необхідної допомоги, у звязку із чим винні бути усунені від права на спадкування.

Після його смерті вона у встановлений законом 6-ти місячний строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 35500317 від 23.10.2013 року, спадкова справа 55193119, номер у нотаріуса 434/2013.

До нотаріальної контори обидва відповідача звернулися із заявами про прийняття спадщини у звязку, із чим вона вимушена звертатися до суду з вищевказаним позовом.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 25 червня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вимогам вказаного цивільного процесуального закону рішення суду відповідає у повній мірі.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно зясував та встановив дійсні обставини справи, дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, правильно визначився з юридичною природою правовідносин, що виникли між сторонами, і законом, що їх регулює.

Розглядом справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 (а.с.7) з 05 жовтня 2013 року.

14 жовтня 2013 року ОСОБА_4 помер.

Відповідач ОСОБА_2 є матірю померлого ОСОБА_4, а ОСОБА_3 донькою. Проти вказаних обставин сторони не заперечують.

У відповідності до вимог ст. 1261 ЦК України сторони (дружина, мати і донька) є спадкоємцями першої черги після померлого ОСОБА_4.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про усунення від від спадкування, суд першої інстанції виходив із того, що обставини, на які посилалася позивач як на підставу своїх вимог, не знайшли свого підтвердження, а всі хвороби від яких страждав ОСОБА_4 не позбавляли можливості останнього самостійно забезпечити умови свого життя.

Висновок суду ґрунтується на основі повно та всебічно зясованих обставин, відповідає вимогам ст. ст. 57-60, 64 ЦПК України, погоджується з положеннями ст. ст. 1224, 1261 ЦК України.

За вимогами ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини.

За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Для усунення осіб від спадкування згідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: перебування спадкодавця в безпорадному стані, ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Виконавши вимоги цивільного судочинства, суд вирішив справу згідно із законом, ухвалив рішення таке, що відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, привів мотиви, з яких вважав встановленою відсутність фактів, якіб б обґрунтовували позовні вимоги ОСОБА_1 та були підставою для відсторонення відповідачів від спадщини, узяв до уваги всі фактичні обставини справи, доказам надав обєктивну оцінку, правильно застосував зазначені в рішенні, суду нормативно-правові акти.

Відповідно до розяснень, що містяться у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд прийняв до уваги, що ОСОБА_1 належним чином доглядала за чоловіком, надавала йому всю необхідну допомогу, піклування, останній не потребував допомоги саме від відповідачів за умови належного і необхідного догляду з боку дружини, та вважав, що позивач не довела факту ухилення матері та дочки померлого від надання йому допомоги, як і факту обізнаності відповідачів у такій потребі, а також прийняв до уваги похилий вік відповідача ОСОБА_2, яка на дату смерті спадкодавця перебувала у віці 76 років, що фактично позбавляла її можливості реально надавати штучну або іншу допомогу померлому та те, що ОСОБА_4, як інвалід другої групи, не був позвбавлений жодної категорії життєдіяльності, він не був позбавлений і здатності до самообслуговування, пересування, контролю власної поведінки, які є цими категоріями.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для їх задоволення, скасування чи зміни рішення суду першої інстанції судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 25 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -