Справа № 444/214/15 Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є.
Провадження № 22-ц/783/3713/15 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

позивача ОСОБА_2, представників ТзОВ «АНСУ» Кононова І.К. та Скорицького А.М., представника ПАТ «Перший Український міжнародний Банк» Мачити Б.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ», Публічного акціонерного товариства «ПУМБ» на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 16 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства «ПУМБ», Відділ державної виконавчої служби Жовківського РУЮ, третя особа: Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» про визнання права власності на автомобіль та зняття з нього арешту, -

в с т а н о в и л а:

В січні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_6 про визнання права власності на автомобіль BMW 525 TDS легковий седан-В 1997 року випуску, номер кузоваНОМЕР_1 державний номерний знак (далі д.н.з.) НОМЕР_2 та зняття з нього арешту.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 07.07.2008 року між ним та відповідачем ОСОБА_6було укладено договір купівлі-продажу цього автомобіля, згідно якого відповідачу було передано 120 000 грн. в якості плати за придбаний автомобіль. За домовленістю домовленості між позивачем та відповідачем остання зобов`язалася за власний рахунок та своїми силами здійснити переоформлення транспортного засобу, однак дане зобов`язання виконане не було. З 07.07.2008 року позивач постійно користується вказаним автомобілем, проводив технічний огляд, укладав договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 10.04.2014 року вказаний транспортний засіб було затримано співробітниками УДАІ ГУМВС України за постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Жовківського РУЮ за борги ОСОБА_6 та поміщено на штраф майданчик., у зв'язку з чим просить визнати за ним право власності на цей автомобіль та звільнити такий з під арешту.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 16 березня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Судом постановлено визнати право власності ОСОБА_2 на автомобіль марки БМВ 525 ТДС 1997 року випуску номер кузова НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 19.04.2007 року, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Цим же рішенням зобов'язано ВДВС Жовківського районного управління юстиції зняти арешт та повернути ОСОБА_2 автомобіль марки БМВ 525 ТДС 1997 року випуску номер кузова НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 19.04.2007 року, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Крім того, судом знято арешт з автомобіля марки БМВ 525 ТДС 1997 року випуску номер кузова НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 19.04.2007 року, реєстраційний номер НОМЕР_2 накладений згідно ухвали Жовківського районного суду Львівської області від 20 лютого 2015 року.

Вказане рішення суду оскаржили Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) «АНСУ» та Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний Банк» (далі ПАТ «ПУМБ»).

В апеляційній скарзі ТзОВ «АНСУ» вказує на необґрунтованість і незаконність оскаржуваного рішення, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, зазначає, що таке ухвалено без повного і всебічного з'ясування обставин справи, без належної оцінки всіх доказів. Апелянт стверджує, що позивачем не було надано жодних документів, на підставі яких суд зробив висновок щодо виконання істотних умов договору купівлі-продажу автомобіля, та й взагалі про його існування. Крім того зазначає, що на день видачі довіреності, даний автомобіль перебував під арештом, про що було відомо позивачу, оскільки останній був переданий йому на зберігання.

В апеляційній скарзі ПАТ «ПУМБ» посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, на основі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Апелянт зазначає, що судом не взято до уваги, що довіреність, яку ОСОБА_6 видала на ім'я ОСОБА_2, посвідчена нотаріусом 12.01.2015 року, тобто на кілька років пізніше ніж розписка, яку суд прирівняв до договору купівлі-продажу автомобіля, оскільки остання датована 07.07.2008 року. Крім того стверджує, що між сторонами відсутні договірні відносини, оскільки договір купівлі-продажу не укладався, будь-яких доказів, які б вказували на те що відповідач продав позивачу транспортний засіб відсутні.

З огляду на викладене кожен із апелянтів просять вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити (а.с. 78-81, 102-103).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ТзОВ «АНСУ» Скорицького А.М. та Кононова І.К. в режимі відео конференції, а також представникаПАТ «ПУМБ» Мачити Б.А. на обґрунтування доводів апеляційних скарг, пояснення ОСОБА_2 в заперечення цих скарг, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як визначено положеннями ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання : чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження , які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак, на думку колегії суддів, дане рішення суду в повній мірі таким вимогам не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що за рішенням Галицького районного суду м.Львова від 07.02.2011 року з ОСОБА_6 (відповідача у даній справі) стягнуто на користь ПАТ «ПУМБ» (правонаступником якого є ТзОВ «АНСУ») стягнуто 23497,86 доларів США що еквівалентно становить 186706,95 грн. та 74 423,44 грн., 1700 грн. судового збору та 120 грн. судових витрат.

На виконання вказаного рішення суду 29.01.2013 р. відкрито виконавче провадження, в якому відповідно до ухвали цього ж суду від 24.01.2014 р. та постанови державного виконавця від 17.11.2014 р. здійснено заміну стягувача ПАТ «ПУМБ» на ТзОВ «АНСУ» (а.с.40,41,91-92).

В процесі виконання вказаного рішення в квітні 2014 року було виявлено та затримано належний ОСОБА_6 транспортний засіб, автомобіль марки БМВ 525 ТДС 1997 року випуску номер кузова НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 19.04.2007 року, реєстраційний номер НОМЕР_2, державним виконавцем ВДВС Жовківського РУЮ 10.04.2014р. було складено акт опису цього транспортного засобу, який передано на зберігання ОСОБА_2.

В січні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на вказаний автомобіль та зняття з нього арешту.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої інстанції вважав доведеним факт укладення 07.07.2008 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, договору купівлі-продажу спірного автомобіля, за яким сторони досягли домовленостей з усіх істотних умов цього договору та ОСОБА_2, як покупець, передав ОСОБА_6, як продавцю, 120 000 грн. за придбаний автомобіль.

Окрім того, суд в своєму рішенні зазначив на обґрунтування свого висновку і те, що між ОСОБА_6 було оформлено довіреність на ОСОБА_2, посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Романчук-Василик В.Р. 12.01.2015р., за умовами якої перша уповноважила позивача користуватися та розпоряджатися належним їй на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4, автомобілем марки БМВ 525 ТДС 1997 року випуску номер кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Однак з такими доводами та висновками суду погодитись не можна, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 334 Цивільного кодексу України, право власності у набувача майно за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Якщо ж договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Згідно зі статтею 34 Закону України від 30.06.93 р. №3353-XII "Про дорожній рух" (далі - Закон про дорожній рух), призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування автомобілі, автобуси, самохідні машини, сконструйовані на шасі автомобілів, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, причепи, напівпричепи та мотоколяски підлягають державній реєстрації та обліку.

Відповідно до п. п. 7, 8 постанови Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів" власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 не надав суду будь-яких засвідчених у встановленому порядку документів, які б з достовірністю підтверджували б правомірність набуття ним у власність автомобіля марки БМВ 525 ТДС 1997 року випуску номер кузова НОМЕР_1.

Розписка, яку суд першої інстанції прирівняв до договору купівлі продажу цього автомобіля, що датована 07.07.2008 року, не є належним і допустимим доказом на підтвердження такого факту та сама по собі не свідчить про укладення договору купівлі-продажу вказаного автомобіля, оскільки не відповідає формі, встановленій для таких договорів наведеній постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, отже, не може створювати у його сторін будь-яких прав і обов'язків, в т.ч. бути підставою для набуття позивачем права власності на вказаний транспортний засіб.

Не стверджує про набуття ОСОБА_2 у власність вказаного автомобіля і нотаріально посвідчена 12.01.2015р. довіреність ОСОБА_6, яка лише уповноважує ОСОБА_2 користуватися та розпоряджатися належним їй на праві власності на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4, автомобілем марки БМВ 525 ТДС 1997 року випуску номер кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2, однак не надає права на набуття у власність спірного автомобіля.

Таким чином, у суду першої інстанції не було достатніх правових підстав для визнання за ОСОБА_2 права власності на спірний автомобіль, а отже відсутні і підстави для застосування положень ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» щодо зняття з вказаного транспортного засобу арешту та повернення його позивачу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат пропорційно заявленим та задоволеним судом позовним вимогам, колегія суддів вважає, що сплачений сторонами судовий збір пр. поданні апеляційної скарги підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ТзОВ «АНСУ» та ПАТ «ПУМБ» в розмірі по 721 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ», Публічного акціонерного товариства ««Перший Український міжнародний Банк»» задовольнити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 16 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства «ПУМБ», Відділ державної виконавчої служби Жовківського РУЮ, третя особа: Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» про визнання права власності на автомобіль та зняття з нього арешту відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Перший Український міжнародний Банк» 721 грн. 80 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТзОВ «АНСУ» 721 грн. 80 коп. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Береза В.І.

Бойко С.М.