Справа № 755/2551/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого-судді БАРТАЩУК Л.П.

при секретарі Ізвольській С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії та рішення Відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, -

в с т а н о в и в:

Заявник - ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на неправомірні дії та рішення Відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, в якій просить визнати неправомірними дії державного виконавця ДВС Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 43511611 від 28.05.2014 р. про стягнення виконавчого збору у розмірі 210,32 грн., про відкриття виконавчого провадження № 43511794 від 28.05.2014 р. про стягнення виконавчого збору у розмірі 22,94 грн., про відкриття виконавчого провадження № 4351116 від 28.05.2014 р. про стягнення виконавчого збору у розмірі 17 347,26 грн., просить скасувати вищезазначені постанови, а також, просить визнати неправомірними дії державного виконавця ДВС Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області щодо накладення арешту на автомобілі марки «ВАЗ 21061» д/н НОМЕР_1, 1988 року випуску, марки «Renaut 25» д/н НОМЕР_2, 1989 року випуску, а також на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 і скасувати зазначені постанови.

Скаргу обґрунтовує тим, що 06.04.2011 р. Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків було прийнято рішення у справі № 247/11 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по договору кредиту № 2008/28-13/31 від 06.06.2008 р. в сумі 153 025,78 грн., заборгованості по процентам в сумі 18 210,33 грн. і пені в розмірі 2 232,82 грн.

На підставі виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м. Києва на примусове виконання рішення третейського суду, відділом ДВС Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області були відкриті виконавчі провадження по виконанню виконавчого листа №755/13436/13 від 16.07.2013 р.

У зв»язку з тим, що між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про реструктуризацію боргу, 21.04.2014 р. банком до відділу ДВС Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області було направлено заяву, відповідно до якої ПАТ «Укрсоцбанк» просив залишити виконавчі документи без виконання, винести постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Як з»ясувалося пізніше, замість винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець наклав арешт на все майно ОСОБА_1 та виніс три постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору з боржника.

Дізнавшись про такі дії державного виконавця, ПАТ "Укрсоцбанк" звернулось до Дніпровського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просило зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Ізмаїльського міського управління юстиції закрити виконавче провадження , повернути виконавчий документ стягувачу по стягненню боргу за виконавчим листом № 755/13436/13-ц від 16.07.2013 р. з ОСОБА_1 у розмірі 173472,60грн.; зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Ізмаїльського міського управління юстиції закрити виконавче провадження та повернути виконавчий документ стягувачу по стягненню боргу за виконавчим листом № 755/13436/13-ц від 16.07.2013 р. з ОСОБА_1 у розмірі 229,40грн.; зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Ізмаїльського міського управління юстиції закрити виконавче провадження та повернути виконавчі документи стягувачу; зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Ізмаїльського міського управління юстиції вивести в окреме виконавче провадження щодо стягнення виконавчого боргу з ОСОБА_1

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.08.2014р. було встановлено, що між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 було укладено договір про реструктуризацію боргу, відповідно до цього 21.04.2014 року до ВДВС Ізмаїльського МРУЮ було направлено заяви, згідно яких ПАТ "Укрсоцбанк" просило залишити виконавчі документи без виконання, а виконавче провадження згідно ЗУ "Про виконавче провадження" закрити та відповідно до ч.1 ст. 47 повернути виконавчий документ стягувачу. Однак, всупереч норм ЗУ "Про виконавче провадження" виконавчий документ не був повернути стягувачу, також згідно даного виконавчого провадження було оголошено у розшук транспортний засіб, який належить боржнику, а згодом накладений арешт на виявлені транспорнті засоби боржника та квартиру.

У серпні 2014 р. заявником - ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору № 2008/28-13/31 від 06.06.2008 р. була погашена у повному обсязі, що підтверджується довідкою банка від 12.06.2014 р., проте, з»ясувалося, що арешти на автомобілі та квартиру, накладені державним виконавцем всупереч вимог Закону, так і не зняті.

Підтримавши свою скаргу у направленій до суду письмовій заяві, заявник та його представник просили розглянути скаргу у їх відсутність, задовольнивши її у повному обсязі.

Представник Відділ державної виконавчої служби Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області в судове засіданні не з'явився, повідомлений про час та місце судових засідань у справі, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких пояснень та заперечень по суті викладених у скарзі обставин суду не надав.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження", передбачено, що виконавче провадження здійснюється на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів та визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 2 Закону України „Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. При цьому вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Частиною 2 статті 17 Закону передбачено, що підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що відповідає конституційному положенню щодо обов'язковості виконання судових рішень на всій території України (ст. 124 Конституції України).

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.04.2011 р. Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків було прийнято рішення у справі № 247/11 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по договору кредиту № 2008/28-13/31 від 06.06.2008 р. в сумі 153 025,78 грн., заборгованості по процентам в сумі 18 210,33 грн. та пені в розмірі 2 232,82 грн.

На підставі виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м. Києва, на примусове виконання рішення третейського суду, відділом ДВС Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області відповідно з постановами ВП № 40323640 від 18.10.2013 р., ВП № 40324456 від 16.10.2013 р., ВП № 40324515 від 16.10.2013 р. були відкриті виконавчі провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №755/13436/13 від 16.07.2013 р.

Між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про реструктуризацію боргу, після чого 21.04.2014 р. банком до відділу ДВС Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області було направлено заяву, відповідно до якої ПАТ «Укрсоцбанк» просив залишити виконавчі документи без виконання, закрити виконавчі провадження на підставі ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» та повернути виконавчі документи стягувачу.

Як убачається з матеріалів, наданих суду, не взявши до уваги заяву стягувача - ПАТ «Укрсоцбанк», державний виконавець виніс постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору: № 43511611 від 28.05.2014 р. про стягнення 210,32 грн., № 43511794 від 28.05.2014 р. про стягнення 22,94 грн., № 4351116 від 28.05.2014 р. про стягнення 17347,26 грн.

Вказані обставини встановлені ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.08.2014р., яка набрала законної сили, тому приймаються судом до уваги відповідно до ст. 61 ЦПК України.

Відповідно, вимоги заявника про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо винесення зазначених постанови та їх скасування є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Предметом стягнення за виконавчим листом суду №755/13436/13 від 16.07.2013 р. був борг ОСОБА_1 перед ПАТ „Укрсоцбанк».

Вказаний боргу був сплачений у повному обсязі, що підтверджується відповідною довідкою від 12.06.2014 р. про сплату ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 2008/28-13/31 від 06.06.2008 р.

Відповідно до вимог ст..ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ти обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як зазначає ОСОБА_1 у скарзі, державний виконавець виніс постанови про арешт автомобілів «ВАЗ 21061» д/н НОМЕР_1, 1988 року випуску, марки «Renaut 25» д/н НОМЕР_2, 1989 року випуску, а також квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, проте, не надав суду копії зазначений постанов.

Докази винесення державним виконавцем таких постанов у матеріалах справи також відсутні.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 383 Цивільного процесуального кодексу України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Заявником не доведено факт прийняття державним виконавцем незаконних рішень про накладення арешті на два належних йому автомобілі та квартиру, отже, вимоги скарги в цій частині є недоведеними і задоволенню не підлягають.

Крім того, як роз'яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому, суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України "Про виконавче провадження" можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Судове рішення не може підміняти вчинення державним виконавцем дій, як передбачені Законом України "Про виконавче провадження" та можуть здійснюватись тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 2, 6, 11, 18, 19, 26 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 383-388 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії та рішення Відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору : № 43511611 від 28.05.2014 р. про стягнення 210,32 грн., № 43511794 від 28.05.2014 р. про стягнення 22,94 грн., № 4351116 від 28.05.2014 р. про стягнення 17347,26 грн..

Скасувати постанови державного виконавця державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області про відкриття виконавчого провадження № 43511611 від 28.05.2014 р. про стягнення виконавчого збору у розмірі 210,32 грн.; про відкриття виконавчого провадження № 43511794 від 28.05.2014 р. про стягнення виконавчого збору у розмірі 22,94 грн.; про відкриття виконавчого провадження № 4351116 від 28.05.2014 р. про стягнення виконавчого збору у розмірі 17 347,26 грн.

Інші вимоги заявника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання особою копії ухвали.

С у д д я