Номер провадження: 22-ц/785/512/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Мартинової К.П., Оверіної О.В.,

з участю секретаря судового засідання - Желєзнова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29.09.2014 року,-

встановила:

ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним вище позовом про визнання недійсним заповіту, який 26.10.2010 року залишила мати позивача ОСОБА_5 Рахіль Мойсеївна, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та визнання дій приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, по посвідченню зазначеного заповіту, незаконними.

В останній редакції позивач ОСОБА_2 просила визнати заповіт недійсним з підстав, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 1257 ЦК України, виходячи з того, що зазначений заповіт був складений приватним нотаріусом з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, які передбачені Законом України Про нотаріат та Інструкцією Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а також, що волевиявлення заповідача ОСОБА_5 Рахіль Мойсеївни не було вільним і не відповідало її волі, оскільки відповідач ОСОБА_3 здійснював на заповідача психологічний тиск, визнати неправомірними дії приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29.09.2014 року позов ОСОБА_2 - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм процесуального та не правильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29.09.2014 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Крім того просила постановити окремі ухвали відносно судді Турецького О.С., приватного нотаріусу ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_6

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Так, 26.10.2010 року ОСОБА_5 Рахіль Мойсеївна, мати позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3, склала заповіт.

Відповідно до вищевказаного заповіту, ОСОБА_5 Рахіль Мойсеївна на випадок своєї смерті заповіла своєму сину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1АДРЕСА_1, що знаходиться в будинку № 9 у провулку Щепному в місті Одесі.

26.10.2010 року зазначений заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (р. № 1142).

Заповіт був посвідчений у присутності свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та за участю ОСОБА_9 - особи, яка виконала підпис на заповіті, у звязку з фізичними вадами заповідача.

29.01.2012 року ОСОБА_5 померла (свідоцтво про смерть ОСОБА_10 І-ЖД №

295781).

Після смерті заповідача відкрилася спадщина.

За заявою спадкоємця ОСОБА_3 про прийняття спадщини, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 відкрила спадкову справу № 4/2012.

ОСОБА_2, яка є непрацездатною особою (пенсіонер за віком) і є спадкоємцем за законом після померлої ОСОБА_5, згідно з положеннями ч. 1 ст. 1241 ЦК України має право на обовязкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту, також звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини.

На підтвердження своїх позовних вимог та заперечень, сторона посилалася на такі докази: заповіт від 26.10.2010 року; матеріали спадкової справи № 4/2012; матеріали справи Благодійного Фонду Хесед Шаарей Ціон відносно підопічної ОСОБА_5; квитанції про отримання грошових коштів з відділення № 7860/0338 банку AT Ощадбанк за 2009-2010 роки; повідомлення ОСОБА_5 до Ощадбанку від 09.11.2009 року про доручення користування рахунком сину ОСОБА_3; розписку свідка ОСОБА_5 від 03.11.2010 року, яка виконана особисто ОСОБА_5 при наданні пояснень свідка в межах цивільної справи №2-3257/10; відеоматеріали записів інтервю та телепередач з участю ОСОБА_5; пояснення свідків ОСОБА_2, приватного нотаріуса ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16

Вирішуючи даний спір, судом застосовано норми Цивільного кодексу України, Закону України Про нотаріат, Інструкцію Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у звязку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа; підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Стаття 1233 ЦК України регламентує, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем; якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 ЦК України; заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251-1252 ЦК України.

Статтею 1248 ЦК України визначено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів; нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів; у цьому разі заповіт має бути уголос прочитаний заповідачем і підписаний ним; якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст. 1253 ЦК України).

Згідно ст. 1253 ЦК України, на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках; у випадках встановлених абзацом третім частини другої ст. 1248 і ст. 1252 ЦК України, присутність не менше як двох свідків при посвідченні заповіту є обовязковою; свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю, свідками не можуть бути: нотаріус або інша посадова особа, службова особа, яка посвідчує заповіт, спадкоємці за заповітом, члени сімї та близькі родичі спадкоємців за заповітом, особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт; свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому; у текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Статтею 2 Закону України Про нотаріат визначено, що правовою основою діяльності нотаріату є Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України.

Згідно ст. 5 Закону України Про нотаріат, нотаріус зобовязаний сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, розяснювати права та обовязки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду.

Відповідно ч. 3 ст. 45 Закону України Про нотаріат, якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа; про причину, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі; правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участі якої його посвідчено.

Стаття 49 Закону України Про нотаріат передбачає випадки, які можуть бути підставою для відмови нотаріуса або посадової особи, яка вчиняє нотаріальні дії, у вчиненні нотаріальних дій. А саме, у разі, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії: 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства: 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії. не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 3 ст. 49 Закону України Про нотаріат, нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної

дії.

Пункт 16 Інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України регламентує слідуюче: Нотаріально посвідчувані правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса... Якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії є сліпою, нотаріус, крім того, прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка. Якщо сліпа особа письменна, вона сама підписує документ.

Проаналізувавши зібрані матеріали, встановлені фактичні обставини, надані письмові докази, пояснення свідків та норми законодавства, які регулюють правовідносини сторін, суд першої інстанції дійшов висновків про те, що приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 не порушувала вимог закону щодо вчинення нотаріальної дії по посвідченню заповіту ОСОБА_5, за реєстровим №1142 від 26.10.2010 року та здійснила його посвідчення згідно з положеннями ст. 207, 1233-1234, 1247-1248. 1253 ЦК України, ст. 2, 5,. 7, 45. 49 Закону України Про нотаріат та п. 16 Інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому, підстави для визнання заповіту недійсним (нікчемним), передбачених ч. 1 ст. 1257 ЦК України, відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання заповіту недійсним з підстав передбачених ч. 2 ст. 1257 ЦК України, районний суд виходив з того, що твердження ОСОБА_2 про відсутність у заповідача ОСОБА_5 вільного волевиявлення на посвідчення заповіту з підстав психологічного тиску з боку відповідача ОСОБА_3, свого підтвердження не знайшли.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про залишення позову без задоволення. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Разом з тим, оцінюючи доводи апеляційної скарги стосовно тверджень щодо складення заповіту від 26.10.2010 року, з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (ч. 1 ст. 1257 ЦК України), колегія суддів зауважує наступне.

Доводи апелянта, що приватний нотаріус прийняв замовлення на незаконну нотаріальну дію та не відмовила у вчиненні нотаріальної дії, видавши зрячого клієнта, який володіє руками та сам уміє писати за такого, що не вміє, порушення нотаріусом при посвідченні заповіту Закону України Про нотаріат, Цивільного кодексу України, Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України є надуманими та необґрунтованими з огляду на наступне.

Оспюрюваний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 у присутності свідків ОСОБА_17, ОСОБА_8, та за участю ОСОБА_9 особи, яка виконала підпис на заповіті, у звязку з фізичними вадами заповідача.

Тому, посилання апелянта на те, що нотаріус порушила пункт Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який регламентує дії нотаріуса у разі якщо за вчиненням нотаріальної дії звернулась сліпа особа є безпідставними, оскільки ОСОБА_18 не була сліпою, а з її слів мала фізичні вади, а саме зору, тому приватний нотаріус правомірно застосувала ч. 4 ст. 207 ЦК України, ч.3 ст. 45, ст. 56 Закону України Про нотаріат, п.16, п. 157, п. 158 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що регламентують вчинення нотаріальних дій, що має фізичні вади.

Стосовно твердження апелянта, що приватний нотаріус ОСОБА_4 повинна була відмовити ОСОБА_18 у вчиненні нотаріальної дії необхідно зазначити таке.

Згідно ст. 5 Закону України Про нотаріат нотаріус повинен відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі невідповідності законодавству України або міжнародним договорам.

Підстави для відмови у вчинені нотаріальних дій зазначені у ст. 49 вказаного Закону.

Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Саме тому відмова у вчиненні нотаріальної дії не може ґрунтуватися на припущеннях чи домислах нотаріуса, має бути чітко обґрунтована та здійснена виключно з підстав, передбачених в ст. 49 Закону.

Оскільки підстав для відмови у вчинені посвідчення заповіту, передбачених ст. 49 Закону України Про нотаріат не було, нотаріус не мала права відмовити у посвідчені заповіту і обґрунтовано здійснила нотаріальну дію по посвідченню волевиявлення ОСОБА_18

Відповідно до ст. 27 Закону України Про нотаріат нотаріус не несе відповідальності у разі, якщо особа, яка звернулась до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії: подала неправдиву інформацію щодо будь-якого питання, повязаного із вчиненням нотаріальної дії; подала недійсні та/або підробленні документи; не заявила про відсутність чи наявність осіб, прав чи інтересів яких може стосуватися нотаріальна дія, за вчиненням якої звернулась особа.

Заповідач ОСОБА_18 свідомо зявилася до нотаріуса, повідомила про фізичну ваду та просила вчинити нотаріальну дію, самостійно привівши свідків (своїх друзів) та самостійно визначила особу, яка за неї проставить підпис у заповіті.

Нотаріус ОСОБА_4 не мала правових підстав та можливості перевіряти інформацію надану заповідачем ОСОБА_18, про наявність у неї фізичної вади.

Таким чином відмова у вчиненні нотаріальної дії щодо посвідчення заповіту була би не тільки незаконною, а й протиправною по відношенню до самого заповідача, що висловлювала останню волю.

Необхідно зазначити, що до таких же висновків дійшли: Методична рада нотаріату при Головному управлінні юстиції в Одеській області; відділення Нотаріальної палати України в Одеській області.

Крім того, згідно висновку науково-правової експертизи щодо питань повязаних із визначенням обовязкових дій приватного нотаріуса при посвідченні заповіту: відповідно до законодавства України, що було чинним станом на 26.10.2010 року, приватний нотаріус при посвідченні заповіту від 26.10.2010 року, не мав можливості та не зобовязаний був перевіряти справжність наявності фізичної вади в особи-заповідача, яка доручає підписати заповіт третій особі (т. 3 а.с.193-210).

Посилання апелянт, що заповідач ОСОБА_18 самостійно підписувала документи як до вчинення заповіту так і після, те що вона розповідала журналістам про своє життя при цьому була зі смаком одягнена, не спростовують висновків суду, що ОСОБА_18 не мала фізичної вади та могла підписати заповіт в день його посвідчення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги стосовно тверджень стосовно того, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (ч. 2 ст. 1257 ЦК України), колегія суддів зауважує наступне.

Посилання апелянта на те, що відповідач ОСОБА_3 тривалий час, використовуючи психологічний тиск, погрози та шантаж, вимагав від своєї матері ОСОБА_18, щоб вона зробила на його імя заповіт на свою квартиру є необґрунтованими, оскільки апелянтом на підтвердження вказаних обставин в супереч ст. 10, 60 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів, як в суді першої так і апеляційної інстанцій.

Крім того, вказані доводи спростовуються наступними доказами (яким суд першої інстанції дав належну оцінку), а саме поясненнями свідків, сторін, та переглянутими в судових засіданнях відео матеріалам, твердженнями самого апелянта, що її мати ОСОБА_18 була дієздатною та вольовою жінкою, яка, незважаючи на свій похилий вік і стан здоровя, була соціально активною людиною і мала можливість приймати рішення і захищати свої права.

Твердження апелянта, що приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, на свій розсуд склала заповіт та посвідчила його своїм підписом та печаткою, маючи мотив використати його на свою користь, розуміючи свою в майбутньому вигоду від спадкоємця, те що у ОСОБА_18 не було інакшого виходу як звернутися саме до приватного нотаріуса ОСОБА_4, на думку колегії суддів є надуманими, оскільки не підтвердженні жодним доказом та спростовуються наступним.

Саме заповідач ОСОБА_18 за власної ініціативи, звернулась до приватного нотаріуса для вчинення заповіту, заповідач самостійно забезпечила проведення нотаріальних дій свідками та підписантом, оплатила послуги. Крім того свідки, що були присутні при вчиненні заповіту ОСОБА_7, ОСОБА_11, вказали, що ОСОБА_18 без будь-якого примусу з будь-чийого боку мала волевиявлення на складення заповіту на користь свого сина ОСОБА_3 і особисто запросила їх бути свідками при посвідченні нотаріусом заповіту, який вона бажала скласти. Необхідно вказати, що зазначені свідки були друзями заповідача, що визнала й саме апелянт.

Посилання апелянта, що ОСОБА_18 маючи пільги на безкоштовне вчинення нотаріальних дій звернулась до приватного нотаріуса та сплати за послугу 400 грн., не може свідчити про відсутність у неї волевиявлення щодо складання заповіту, а навпаки на думки колегії суду є підтвердженням вільного волевиявлення, оскільки як було встановлено, заповідач самостійно обрала приватного нотаріуса, не дивлячись на відсутність у неї з собою коштів, не відмовилась від наміру вчинення заповіту, а поїхала за коштами та повернулась знову, для завершення волевиявлення.

Аргументи апелянта, що ОСОБА_18 не проставила власноручно підпис, оскільки хотіла, щоб після її смерті його було визнано не дійсним, так як заповіт їй потрібен був лише для того щоб, відповідач ОСОБА_3 продовжував надавати їй допомогу є надуманим та суперечливими, оскільки заповідач, як би могла підписати заповіт, зробила б це, не привозячи свідків, а потім в будь-який час могла скасувати його, не повідомляючи про це сина.

Однак не дивлячись на таку можливість протягом тривалого часу (півтора роки) ОСОБА_18 заповіт не скасувала, що також є підтвердженням вільного волевиявлення заповідача.

Доводи апелянта що відповідач ОСОБА_3 мав намір за допомогою приватного нотаріуса стати одноособовим власником квартири, спростовують тією обставиною, що позивач ОСОБА_2 є пенсійного віку та не буде позбавлена спадщини і в разі бажання може одержати ? частку спадщини, таким чином її право на спадщину у будь-якому випадку забезпечено законом, про що було відомо, як нотаріусу так спадкодавцю та спадкоємцям.

Необґрунтованими є й посилання на судовий спір щодо користування спадковим майном, а саме на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13.03.2014 року, оскільки ця обставина не є предметом розгляду даної справи, так як не стосуються обставин складення заповіту.

Щодо доводів апелянта про порушення судом першої інстанції процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Доводи апелянта, що районний суд не правильно зазначив позовні вимоги та замінив порядок відповідачів, а саме позивач визначив у позові першим відповідачем приватного нотаріуса, та ОСОБА_3 другим, а в судовому рішення зазначено навпаки, є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції було вирішено позовні вимоги з урахуванням всіх уточнень, зміна ж черговості відповідачів у рішенні не є порушенням процесуального закону, не порушує нічиїх прав та не створює жодних правових наслідків.

Твердження апелянта, що в рішенні суду першої інстанції немає жодного аналізу та оцінки доказам, коментаря окремого доказу, є безпідставним та спростовується текстом рішення, в якому надано аналіз поясненням свідків ОСОБА_7, ОСОБА_11, а також обґрунтовано здійснено критичний аналіз поясненням свідків ОСОБА_16 (дочки апелянта), ОСОБА_15, ОСОБА_12, ОСОБА_19, ОСОБА_20

Крім того, посилання апелянта, що суд вписав свідка ОСОБА_21 є надуманими, оскільки оскаржуване рішення не має посилань на покази такого свідка.

Районний суд дав належну оцінку обставинам: що заповідач надала відповідачу ОСОБА_3 довіреність на отримання грошей; супроводження матері при проходженні нею санаторно-курортного лікування та зробив правильний висновок, що саме ОСОБА_3 доглядав за матірю, що спростовує твердження позивача про погані стосунки між сином та матірю та про психологічний тиск на неї.

Суд першої інстанції з матеріалів справи правильно встановив, що відповідно справи підопічної благодійного фонду Хесед Шаарей Ціон, ОСОБА_18 була інвалідом І групи, та, крім того, мала вади зору.

Крім того апелянтом не спростовано висновки суду, що згідно оглянутих квитанцій про отримання грошових коштів з відділення №7860/0338 банку АТ Ощадбанк за 2009 2010 роки, підпис ОСОБА_18 з часом робився нерозбірливим.

Посилання апелянта на протиріччя показів свідка ОСОБА_11 та не надання судом належної їм оцінки є без підставними, оскільки відповідно технічного запису судового процесу, свідок ОСОБА_11, пояснила що вона розписалась замість Рахіль Мойсеївни, так як та погано бачила, а тому суд зробив правильний висновок, що ці покази підтверджують вільне волевиявлення ОСОБА_18

Крім того, посилання апелянта на порушення вимог ст. 188 ЦПК України, є необґрунтованими, оскільки в судовому засіданні було досліджено відеоматеріали, сторони не були позбавленні права давати пояснення щодо них, текст рішення містить аналіз переглянутого.

Твердження апелянта, стосовно замовчування судом факту, що спадкову справу у нотаріуса ОСОБА_4 за зверненням відповідача ОСОБА_3 було відкрито вже 06.02.2012 року, через тиждень після смерті спадкодавця є безпідставними з огляду на те, що дана обставина є правомірною, не доводить та не спростовує жодних доводів та не породжує жодних правових наслідків.

Таким чином, заповіт від імені ОСОБА_18 був складений у письмові формі із зазначенням місця і часу його складання, а також дати та місця народження заповідача, у присутності свідків та за участю особи, якій доручено підписати заповіт, які були заповідачем особисто запрошенні, були розясненні права та обовязки особам, які приймали участь у процедурі посвідчення заповіту, зазначені причини, з яких текст заповіту не міг бути підписаний заповідачем та дотриманні інші процесуальні вимоги закону щодо посвідчення заповіту.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено того, що заповіт від 26.10.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, складено з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а також те, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Апелянт не спростував висновків суду першої інстанції стосовно того, що оспорюваний заповіт складений відповідно вимог щодо його форми та посвідчення, а волевиявлення ОСОБА_18 було вільним і відповідало її волі.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки, головуючий суддя Турецький О.С., приватний нотаріус ОСОБА_4 та адвокат ОСОБА_6 діяли відповідно до чинного законодавства, колегія суддів не вбачає підстав для постановлення відносно вказаних осіб окремих ухвал.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29.09.2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.В.Оверіна

ОСОБА_22