Справа № 712/3193/15-ц
Провадження № 2/715/1343/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015 року Соснівський районний суду м. Черкаси в складі:

головуючого судді Романенко В.А.

при секретарі Таран А.І.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Головного Управління Державної казначейської служби України в Черкаській області, Казначейської служби України, треті особи: Придніпровський відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, відділ державної виконавчої служби Чорнобаївського районного управління юстиції про стягнення шкоди внаслідок смерті фізичної особи від злочину, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Держави Україна в особі Головного Управління Державної казначейської служби України в Черкаській області, Казначейської служби України, треті особи: Придніпровський відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, відділ державної виконавчої служби Чорнобаївського районного управління юстиції про стягнення шкоди внаслідок смерті фізичної особи від злочину, посилаючись на те, що вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15.05.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 19180 грн. та моральну шкоду в сумі 27000 грн. (а всього - 46180грн.); на користь ОСОБА_2 відшкодування шкоди у зв'язку з втратою годувальника в розмірі 1573 грн. 08 коп., щомісячно, починаючи з 17 листопада 2012 року до досягнення нею повноліття та моральну шкоду в сумі 40000 грн.

На даний час ОСОБА_3 відбуває покарання в Черкаській виправній колонії №62 (м. Черкаси вул. Сурікова, 30).

Після отримання виконавчих листів, вона подала їх до відділу Державної виконавчої служби Чорнобаївського районного управління юстиції і державним виконавцем були відкриті відповідні виконавчі провадження, про що винесено відповідні постанови. Під час здійснення виконавчого провадження державним виконавцем було здійснено всі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи для стягнення коштів з боржника - ОСОБА_4, за результатами проведения яких не було виявлено кошти та майно боржника на яке можна провести стягнення.

24.03.2014 року відділом ДВС Чорнобаївського районного управління юстиції вказані виконавчі листи в порядку п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» було направлено до Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції - за місцем відбування покарання боржником.

27.03.2014 року держвиконавцем Придніпровського відділу ДВС ЧМУЮ були відкриті виконавчі провадження № 42718071 № 42717939, № 42718191 про що винесені відповідні постанови.

28.03.2014р. державним виконавцем винесено постанови про звернення стягнення на доходи боржника до 50% щомісячно та направлено їх до місця відбування покарання боржника.

Листом від 04.12.2014 року № 50718 Придніпровського відділу ДВС ЧМУЮ повідомлено, що бухгалтерією ЧВК №62 утримання з ОСОБА_4 по виконавчих документах не проводиться у звязку з тим, що у боржника низька заробітна плата і після відрахувань витрат на його утримання не залишається коштів для погашення боргу.

Таким чином, у звязку з тим, що у ОСОБА_3 відсутні кошти та майно на яке можна звернути стягнення, вирок суду в частині стягнення з нього на їх користь відшкодування спричиненої матеріальної та моральної шкоди не виконаний.

Вважаю, що на підставі вище вказаного ОСОБА_3 є неплатоспроможною особою, а тому саме на державу покладається обовязок відшкодування спричиненої їм внаслідок злочину шкоди.

Просить суд стягнути з держави Україна в особі Головного Управління Державної казначейської служби за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 19180 грн. матеріальної шкоди та 27000 моральної шкоди, спричиненої злочином. Стягнути з держави Україна в особі Головного Управління Державної казначейської служби за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 40000 грн. моральної шкоди, спричиненої злочином та 1573,08 грн. шкоди у зв'язку з втратою годувальника щомісячно, починаючи з 17 листопада 2012 року до досягнення нею повноліття.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила суд задовольнити його в повному обсязі.

Представник Головного Управління Державної казначейської служби України в Черкаській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд в позові відмовити.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді. Письмових заяв чи клопотань до суду не надійшло.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти позовних вимогах та просив суд відмовити з задоволенні.

Представник Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції в судовому засіданні надав для ознайомлення виконавчі провадження, заперечував проти задоволення позовних вимогах.

Представник відділу державної виконавчої служби Чорнобаївського районного управління юстиції в судовому засіданні надав копії виконавчих проводжень та заяву в якій просив суд слухати справу у їх відсутність.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вини цією особою.

За змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України визнається та діє принцип верховенства права. Стаття 124 Конституції України гарантує обов'язковість виконання судових рішень, ухвалених іменем України, на всій території України.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15.05.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 19180 грн. та моральну шкоду в сумі 27000 грн. (а всього - 46180грн.); на користь ОСОБА_2 відшкодування шкоди у зв'язку з втратою годувальника в розмірі 1573 грн. 08 коп., щомісячно, починаючи з 17 листопада 2012 року до досягнення нею повноліття та моральну шкоду в сумі 40000 грн.

На даний час ОСОБА_3 відбуває покарання в Черкаській виправній колонії №62 (м. Черкаси вул. Сурікова, 30).

Після отримання виконавчих листів, позивач подала їх до відділу Державної виконавчої служби Чорнобаївського районного управління юстиції і державним виконавцем були відкриті відповідні виконавчі провадження, про що винесено відповідні постанови.

24.03.2014 року відділом ДВС Чорнобаївського районного управління юстиції вказані виконавчі листи в порядку п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» було направлено до Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції - за місцем відбування покарання боржником.

27.03.2014 року держвиконавцем Придніпровського відділу ДВС ЧМУЮ були відкриті виконавчі провадження № 42718071 № 42717939, № 42718191 про що винесені відповідні постанови.

28.03.2014 року державним виконавцем винесено постанови про звернення стягнення на доходи боржника до 50% щомісячно та направлено їх до місця відбування покарання боржника.

Листом від 04.12.2014 року № 50718 Придніпровського відділу ДВС ЧМУЮ повідомлено, що бухгалтерією ЧВК № 62 утримання з ОСОБА_4 по виконавчих документах не проводиться у звязку з тим, що у боржника низька заробітна плата і після відрахувань витрат на його утримання не залишається коштів для погашення боргу.

Відповідно до ст. 1207 ЦК України шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю внаслідок злочину, відшкодовується потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 цього Кодексу, державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Умови та порядок відшкодування державою шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, встановлюються законом.

Термін "неплатоспроможність" в українському законодавстві застосовується до: а) суб'єктів підприємницької діяльності (ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначає неплатоспроможність як неспроможність суб'єкта підприємницької діяльності виконати після настання встановленого строку їх сплати грошові зобов'язання перед кредиторами, в тому числі по заробітній платі, а також виконати зобов'язання щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів) не інакше як через відновлення платоспроможності); б) учасників платіжної системи (відповідно до п. 1.20 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» неплатоспроможністю є нездатність учасника платіжної системи в строк, встановлений договором або визначений законодавством України, в повному обсязі виконати свої зобов'язання щодо переказу коштів. При цьому поняття учасник платіжної системи надається п. 1.43 цього Закону).

Отже поняття неплатоспроможність відносно фізичної особи, яка не є підприємцем або учасником платіжної системи, законодавство не містить. Тому зазначену норму статті на сьогодні можна застосовувати тільки при використанні терміна «неплатоспроможність» за аналогією.

Як на підставу для задоволення своїх позовних вимог позивач посилається на той факт, що саме у звязку із неплатоспроможністю ОСОБА_3 вона має право на відшкодування Державою Україною на її користь шкоди, завданої смертю внаслідок злочину.

Однак, суд не може погодитися із доводами позивачки стосовно неплатоспроможності ОСОБА_3 та вважає їх необґрунтованими.

Так, як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами по справі ОСОБА_3 є людиною зрілого віку та являється працездатною особою, а отже не позбавлений фізичних та психофізіологічних можливостей виконувати певну роботу. Підставою невиконання вироку суду щодо сплати ОСОБА_3 на користь позивачки та її неповнолітньої дитини матеріальної та моральної шкоди є низька заробітна плата засудженого у виправній колонії, в якій останній відбував та продовжує відбувати покарання.

Суд вважає, що низька заробітна плата не є підставою для визнання особи неплатоспроможною, та не є обєктивною причиною, яка позбавляє можливості сплачувати борг.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що обставини на які посилається позивачка не є підставою для визнання ОСОБА_3 неплатоспроможним, а отже норма ст. 1207 ЦК України не розповсюджується на позивачку та вимога про стягнення шкоди з Держави України на її користь є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1, 10, 11, 15, 60, 209, 213-215, ЦПК України, ст.ст. 1200, 1207 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1, яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Головного Управління Державної казначейської служби України в Черкаській області, Казначейської служби України, треті особи: Придніпровський відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, відділ державної виконавчої служби Чорнобаївського районного управління юстиції про стягнення шкоди внаслідок смерті фізичної особи від злочину - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом десяти днів з моменту його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: