МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2015 р. Справа № 370/442/15-ц

Макарівський районний суд Київської області в складі головуючого судді Тандира О.В., при секретарі Гребінській Н.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт. Макарів Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київобленерго», Обслуговуючого кооперативу «Северинівка» про зобов'язання припинення постачання електроенергії, усунення перешкод у користуванні майном, визнання недійсним договору, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» (далі - ПАТ «Київобленерго», відповідач-1), Обслуговуючого кооперативу «Северинівка» (далі - ОК «Северинівка», відповідач-2), в якому просив зобов'язати ПАТ «Київобленерго» припинити постачання електричної енергії до ОК «Северинівка» через трансформатори типу: КТП 1757/630 кВа, КТП 1758/400 кВа, КТП 1759/400 кВа, КТП 1760/400 кВа та лінії електропередач ПЛ 10 кВ (4,9 км) та КЛ 10 кВ (5,9 км), які знаходяться на землях Київської області, Макарівського району, Ясногородської с/ради, садове товариство «ДІО Груп» (далі - електромережі); усунути перешкоди у користуванні електромережами шляхом примусового відключення електропроводки ПАТ «Київобленерго» та ОК «Северинівка»; визнати недійсним договір про постачання електричної енергії за № 220042706 від 17.06.2014 року, укладений між ПАТ «Київобленерго» та ОК «Северинівка».

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що він є власником електромереж, які складаються з наступних елементів: Комірка 1-а, типу КРН-ІІІ-10, яка розташована на підстанції ПС «Бузова», ПАТ Київобленерго, Києво-Святошинського РП; - Трансформатори типу: КТП 1757/630 кВа, КТП 1758/400 кВа, КТП 1759/400 кВа, КТП 1760/400 кВа та лінії електропередач ПЛ 10 кВ (4,9 км) та КЛ 10 кВ (5,9 км), які знаходяться на землях Київської області, Макарівського району, Ясногородської с/ради, садове товариство «ДІО Груп» (село Северинівка), які належать позивачу на праві приватної власності, що підтверджується рішенням Апеляційного суду Київської області від 25 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2014 року.

20 серпня 2013 р. між позивачем та ОК «Северинівка - Сервіс» був укладений договір оренди № 5, за яким електромережі були передані у платне користування ОК «Северинівка - Сервіс» строком до 31 грудня 2015 р.

04 жовтня 2013 р. ОК «Северинівка - Сервіс», як користувач електромереж, уклав з ПАТ «Київобленерго» договір на постачання електричної енергії №220060418. ОК «Северинівка - Сервіс» отримувало на оплатній основі електроенергію, яку в подальшому надавало мешканцям котеджного містечка «Северинівка». Постачання здійснювалося через вказані електромережі.

Договір на постачання електричної енергії №220060418 був припинений за згодою сторін з 01 травня 2014 р., про що між сторонами була складена додаткова угода № 1. Договір оренди електромереж також був припинений за згодою сторін з 01 травня 2014 року.

Таким чином, з 01 травня 2014 р. ОК «Северинівка-Сервіс» перестало бути постачальником електроенергії до котеджного містечка «Северинівка». В подальшому будь-яких інших правочинів щодо електромереж позивач не вчиняв.

Однак, ПАТ «Київобленерго» не припинило постачати електроенергію, не здійснило відключення ліній електромережі. У зв'язку з цим, позивач 17 червня 2014 року та 19 червня 2014 року звернувся до відповідача-1 із заявою пояснити на якій підставі здійснюється користування електромережами, а також просив провести відключення та опломбування електромереж.

У відповідь на звернення ПАТ «Київобленерго», повідомило, що між ним та іншою юридичною особою, що має право власності на електромережі, було укладено договір про постачання електроенергії. У зв'язку з чим немає підстав для припинення електропостачання.

16.01.2015 року до ПАТ «Київобленерго» було направлено адвокатський запит з проханням повідомити правові підстави (договір чи інший правочин) використання електромереж, а також надати копію договору про надання послуг з електропостачання. У своїй відповіді ПАТ «Київобленерго» не вказало жодних підстав використання Електромереж. Було тільки зазначено: «Постачання електричної енергії ОК «Северинівка» здійснюється на підставі договору». Прохання надати копію вказаного договору відповідач-1 не задовольнив.

Згодом позивачу стало відомо, що між ПАТ «Київобленерго» та ОК «Северинівка» 17.06.2014 року був укладений договір про постачання електричної енергії за № 220042706.

Тобто, підсумовуючи вказані обставини, відповідач-1 та відповідач-2 уклали договір за яким майно позивача експлуатується без його згоди та будь-яких правових підстав.

Статтею 391 ЦКУ передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, виходячи з вказаної правової норми, позивач має право вимагати припинення незаконного використання належному йому майна.

Оскільки, між позивачем та відповідачем-1, відповідачем-2 не укладалися передбачені правилами обов'язкові договори, відповідно електропостачання та використання електромереж є незаконним.

Беручи до уваги вказане, позивач вважає, що правочин за яким ПАТ «Київобленерго» використовує електрообладнання для постачання електроенергії ОК «Северинівка» є недійсним, оскільки він суперечить Правилам користування електричною енергією, затвердженими постановою НКРЕ від 31.07.96 N 28, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 02.08.96 за N 417/1442.

У судовому засіданні представники позивача вимоги за позовом підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі із вказаних у позовній заяві підстав.

Представник ПАТ «Київобленерго» у судовому засіданні проти позову заперечив, просив у його задоволенні відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування заперечень проти позову вказав, що відповідач-1 є енергопостачальною організацією (за регульованим тарифом), має ліцензію на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та ліцензію на постачання електричної енергії на території, зокрема, Київської області. Основним документом, що регулює взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії) є Правила користування електричною енергією, затверджені постановою НКРЕ від 31.07.1996 №28, (далі - ПКЕЕ). Дія ПКЕЕ поширюється, зокрема, на всіх юридичних осіб.

Відповідно до п. 5.1 ПКЕЕ договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем.

Споживання електричної енергії без договору не допускається.

ПКЕЕ (п. 5.2) встановлено, що при укладенні договору про постачання електричної енергії сторони визначають його зміст на основі типового договору (додаток 3 до ПКЕЕ).

Згідно ч. 4 ст. 275 Господарського кодексу України, ст. 24 ЗУ «Про електроенергетику» та п. 1.9 ПКЕЕ постачальники електричної енергії за регульованим тарифом на закріпленій території не мають права відмовити споживачу, електроустановки якого розташовані на цій території, в укладенні договору.

Між відповідачем-1 та відповідачем-2 укладено договір про постачання електричної енергії від 17.06.2014 №220042706 у відповідності до вимог ПКЕЕ. Відповідно до умов типового договору про постачання електричної енергії Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

У зв'язку з наявністю договірних відносин між відповідачами щодо постачання електричної енергії, відповідач-1 не має правових підстав для припинення постачання електричної енергії своєму споживачу - відповідачу-2.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно судових рішень, копії яких додав до позовної заяви позивач, судом було встановлено (витяг з тексту судового рішення Апеляційного суду Київської області від 25.06.2014 у справі №22-ц/780/3607/14): «Відповідно до двох копій заяв ОСОБА_1, підпис, на яких засвідчений нотаріально, від 01 вересня 2010 року та від 21 вересня 2010 року про те, що він відмовляється від права володіння та користування коміркою, трансформаторами та лініями електропередач на користь Обслуговуючого кооперативу «Северинівка». ... за ксерокопіями заяв, наданих позивачем, ОСОБА_1, відмовився лише від прав користування та володіння належним йому майном, що свідчить про передачу у безоплатне користування на невизначений час на користь Обслуговуючого кооперативу «Северинівка» вищенаведеного майна».

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Отже, судовим рішенням було встановлено, що позивач відмовився на користь відповідача-2 від права володіння та права користування електроустановками, зазначеними в позовній заяві. У відповідності до п. 5.4 ПКЕЕ одним з документів, що подається для укладення договору про постачання електричної енергії є копію документа, яким визначено право власності чи користування на об'єкт.

Тому вимога позивача стосовно усунення перешкод у користуванні майном на думку відповідача-1 є необгрунтованою.

Крім того, договірні відносини між відповідачами відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема, Цивільному кодексу України, ПКЕЕ. Доводи Позивача стосовно недійсності правочину (договору) не відповідають дійсності у зв'язку з наступним. У відповідності до оспорюваного правочину (договору) Відповідач-1 здійснює постачання електричної енергії відповідачу-2. Відповідач-2 (населений пункт) згідно п. 12.3 ПКЕЕ на підставі договору про постачання електричної енергії здійснює закупівлю електричної енергії у постачальника електричної енергії (Відповідача 1) з метою її подальшого використання споживачами населеного пункту для задоволення комунально-побутових потреб споживачів населеного пункту, для технічних цілей та інших потреб населеного пункту. За обсяг закупленої електричної енергії з постачальником електричної енергії (відповідачем-1) розраховується населений пункт (відповідач-2) відповідно до умов договору. Населений пункт (п. 1.2 ПКЕЕ) - це юридична особа-споживач (власник електроустановок населеного пункту або уповноважена власником (співвласниками) експлуатаційна організація, в господарському віданні якої є електроустановки населеного пункту), об'єднує населення на визначеній території та утримує ці електроустановки з метою забезпечення електричною енергією споживачів населеного пункту. Відповідно до п. 12.4 ПКЕЕ умови використання електричної енергії регулюються установчими документами населеного пункту та/або укладеними у встановленому законодавством порядку договорами між споживачами населеного пункту та населеним пунктом щодо обслуговування технологічних електричних мереж населеного пункту.

Відповідач-2 є єдиним обслуговуючим кооперативом, що фактично обслуговує мешканців садового товариства «ДІО ГРУП» (Котеджного містечка «Северинівка»), забезпечує, зокрема, електропостачання.

Враховуючи вищевикладене, вимога позивача стосовно визнання недійсним договору про постачання електричної енергії, укладеного між відповідачем-1 та відповідачем-2, на думку відповідача-1, є необгрунтованою та відсутні правові підстави для визнання вказаного правочину (договору) недійсним.

Представник ОК «Северинівка» у судовому засіданні також проти позову заперечив з аналогічних підстав у повному обсязі, вказав на його безпідставність, просив суд у його задоволенні відмовити повністю.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно довідок садового товариства «ДІО ГРУП» та Ясногородської сільської ради Макарівського району Київської області (а.с. 50,51) відповідач-2 є єдиним обслуговуючим кооперативом, що фактично обслуговує мешканців садового товариства «ДІО ГРУП» (Котеджного містечка «Северинівка»), забезпечує, зокрема, електропостачання.

Між ПАТ «Київобленерго» та ОК «Северинівка» 17.06.2014 року був укладений договір про постачання електричної енергії за № 220042706, згідно умов якого лінії електропередач ПЛ 10 кВ (4,9 км) та КЛ 10 кВ (5,9 км), КТП 1758/400 кВа, КТП 1759/400 кВа, КТП 1760/400 кВа були передані у платне користування ОК «Северинівка - Сервіс» строком до 31 грудня 2015 р.

Згідно п. 1 вказаного договору лінії електропередач ПЛ 10 кВ (4,9 км) та КЛ 10 кВ (5,9 км), та трансформатори КТП 1758/400 кВа, КТП 1759/400 кВа, КТП 1760/400 кВа належать ОСОБА_1 на підставі акту про прийняття в експлуатацію об'єкта закінченого будівництвом від 22.12.2008 року.

04 жовтня 2013 р. ОК «Северинівка - Сервіс», як користувач електромереж, уклав з ПАТ «Київобленерго» договір на постачання електричної енергії №220060418, відповідно до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 1500 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної ним електричної енергії та здійснює інші платежі за умовами цього договору.

Посилання позивача на те, що отримувана ОК «Северинівка - Сервіс» електроенергія в подальшому передавалась мешканцям котеджного містечка «Северинівка» не підтверджується матеріалам справи, оскільки суду не надано додатку №1 до вказаного договору «Загальна однолінійна схема електропостачання», який відповідно до п. 8.1.2 договору визначає перелік субспоживачів.

Договір на постачання електричної енергії №220060418 був припинений за згодою сторін з 01 травня 2014 р., про що між сторонами була складена додаткова угода № 1.

17 червня 2014 року та 19 червня 2014 року позивач звертався до відповідача-1 із заявою пояснити на якій підставі здійснюється користування електромережами, а також просив провести відключення та опломбування електромереж.

У відповідь на звернення ПАТ «Київобленерго», повідомило, що між ним та іншою юридичною особою, що має право власності на електромережі, було укладено договір про постачання електроенергії. У зв'язку з чим немає підстав для припинення електропостачання.

Судом також встановлено, що 17.06.2014 року між ПАТ «Київобленерго» та ОК «Северинівка» був укладений договір про постачання електричної енергії за № 220042706, відповідно до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 1500 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної ним електричної енергії та здійснює інші платежі за умовами цього договору.

Посилання позивача на те, що постачання ОК «Северинівка» електроенергією здійснюється через Комірку 1-а, типу КРН-ІІІ-10, яка розташована на підстанції ПС «Бузова», ПАТ Київобленерго, Києво-Святошинського РП; - Трансформатори типу: КТП 1757/630 кВа, КТП 1758/400 кВа, КТП 1759/400 кВа, КТП 1760/400 кВа та лінії електропередач ПЛ 10 кВ (4,9 км) та КЛ 10 кВ (5,9 км), які знаходяться на землях Київської області, Макарівського району, Ясногородської с/ради, садове товариство «ДІО Груп» (село Северинівка), тобто майно позивача експлуатується без його згоди та будь-яких правових підстав, матеріалами справи не підтверджується.

Крім того, судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 25 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2014 року було відмовлено ОК «Северинівка» у визнанні права власності на електромережі, які складаються з наступних елементів: - Комірка 1-а, типу КРН-ІІІ-10, яка розташована на підстанції ПС «Бузова», ПАТ Київобленерго, Києво-Святошинського РП; - Трансформатори типу: КТП 1757/630 кВа, КТП 1758/400 кВа, КТП 1759/400 кВа, КТП 1760/400 кВа та лінії електропередач ПЛ 10 кВ (4,9 км) та КЛ 10 кВ (5,9 км), які знаходяться на землях Київської області, Макарівського району, Ясногородської с/ради, садове товариство «ДІО Груп» (село Северинівка).

Вирішуючи вимоги за даним позовом, суд керується наступним.

Відповідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами відповідно до ст. 57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Позивач звернувся до суду за захистом свого права власності на електромережі (трансформатори, лінії електропередач), та вказував, що зазначені електромережі належать йому на праві власності.

Відповідно до ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Державним класифікатором будівель і споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 року № 507, повітряні лінії електропередач, до яких відносяться також трансформаторні підстанції, віднесено до споруд, а ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що до нерухомості відносяться будівлі, споруди тощо.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається, зокрема, фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна. А згідно ст. 19 вказаного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Позивачем у порушення ст.ст. 10, 60, 131 ЦПК України не надано суду жодного належного та допустимого доказу (свідоцтва про право власності, акту вводу в експлуатацію) на підтвердження наявності у нього права власності на вказані електромережі (лінії електропередач, трансформатори), порушення якого могло би бути підставою для звернення позивача до суду за захистом цього права.

Посилання позивача на те, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 25 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2014 року підтверджується права власності позивача на електромережі судом відхиляється, оскільки даними судовими рішенням було відмовлено у визнанні права власності на електромережі за ОК «Северинівка» і в даному випадку ці судові рішення не є правовстановлюючим документом на майно.

Посилання позивача на те, що його право власності на електромережі підтверджується договорами: оренди № 5 від 20 серпня 2013 р., між позивачем та ОК «Северинівка - Сервіс» щодо ліній електропередач ПЛ 10 кВ (4,9 км) та КЛ 10 кВ (5,9 км), КТП 1758/400 кВа, КТП 1759/400 кВа, КТП 1760/400 кВа, були передані у платне користування ОК «Северинівка - Сервіс» строком до 31 грудня 2015 р., договору на постачання електричної енергії №220060418від 04 жовтня 2013 р., між ОК «Северинівка - Сервіс» та ПАТ «Київобленерго» судом також відхиляються, оскільки ними не підтверджується право власності позивача на електромережі. Як вбачається з п. 1 договору оренди № 5 від 20 серпня 2013 р., між позивачем та ОК «Северинівка - Сервіс» щодо ліній електропередач ПЛ 10 кВ (4,9 км) та КЛ 10 кВ (5,9 км), КТП 1758/400 кВа, КТП 1759/400 кВа, КТП 1760/400 кВа, останні належать ОСОБА_1 на підставі акту про прийняття в експлуатацію об'єкта закінченого будівництвом від 22.12.2008 року, однак він позивачем суду не надавався.

З урахуванням викладеного у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» судовий збір у разі відмови у позові стягненню з відповідача не підлягає.

Керуючись ст.ст. 15, 60, 79, 88, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київобленерго», Обслуговуючого кооперативу «Северинівка» про зобов'язання припинення постачання електроенергії, усунення перешкод у користуванні майном, визнання недійсним договору - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через суд, що його ухвалив протягом десяти днів з моменту його проголошення, а особами, що не були присутні у судовому засіданні при його проголошенні - з моменту отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України.

Головуючий О.В.Тандир