АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а :

у лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просив стягнути з останньої 110 557,45 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що 17.11.2012 року надав відповідачці у борг кошти у розмірі 5 000 доларів США, які остання зобов`язалася повернути рівними частками до 25.05.2015 року. Проте повернула лише 1 100 доларів США, а решту суми 3 900 доларів США, що еквівалентно на день звернення з позовом 110 557,45 грн. (3 900 * 2834,8066) повертати відмовилася.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.05.2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 29 020 грн. заборгованості та 290,20 грн. судового збору. В решті позову відмолено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що сторони обумовили доларовий еквівалент суми позики, а тому його вимоги про стягнення суми у розмірі еквівалентному залишку боргу 3 900 доларів США є законними.

Справа № 754/2895/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/9237/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Таран Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
У судовому засіданні апелянт підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідачки - ОСОБА_5 просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач отримала від позивача 40 800 грн., що еквівалентно на час передачі коштів 5 000 доларів США за курсом 1 до 8,16, які зобов`язалася повернути частинами до 25.05.2015 року.

У період з лютого по червень 2014 року відповідач повернула позивачу 1 1100 доларів США, а надалі кошти не повертала пославшись на скрутне матеріальне становище та просила позивача відстрочити погашення решти боргу до 2016 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки грошові кошти передавалися у гривні, то відповідач зобов`язана повернути таку ж суму грошей у гривні. Оскільки повернуті 1 100 доларів США складають 11 780 грн., то позивач має право на отримання залишку у розмірі 29 020 грн. (40 800 грн. - 11 780 грн.).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального права.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Суд першої інстанції керуючись вимогами зазначених норм дійшов правильних висновків про те, що відповідач не виконала зобов`язань щодо своєчасного повернення грошових коштів позивачу.

Визначаючи розмір залишку неповернутих коштів суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач отримала від позивача 40 800 грн. Тобто валютою договору позики є гривня України.

Позивач не надав доказів передачі коштів у позику у доларах США. Крім того, зазначив, що кошти передавалися на придбання квартири та відповідач сплачувала кошти за придбану квартиру у гривнях.

Оскільки предметом договору позики були грошові кошти у національній валюті, доводи апелянта про незастосування судом першої інстанції до спірних правовідносин ч. 2 ст. 533 ЦК України колегія суддів вважає безпідставними.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді