Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Коновалова В.А.
Справа № 415/1337/15-ц
Провадження № 22ц/782/261/15
УХВАЛА

Іменем України

08 червня 2015 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого Коновалової В.А.,

суддів Гаврилюка В.К., Коротенко Є.В.

при секретарі: Веселові С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Луганської області справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 14 квітня 2015 року

за позовом ОСОБА_2 до Департаменту охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації про стягнення моральної шкоди, треті особи комунальний заклад «Алчевська міська станція швидкої медичної допомоги», Головне управління державного казначейства України в Луганській області,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до головного управління охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди, в обґрунтування якого вказала, що з 20.10.2009 року і по теперішній час працює у комунальному закладі «Алчевська міська станція швидкої медичної допомоги» на посаді кастелянші. Починаючи з 1 липня 2014 року не отримує заробітну плату. Заборгованість по заробітній платі комунального закладу «Алчевська міська станція швидкої медичної допомоги» перед позивачем за період з липня 2014 року по грудень 2014 року складає 13684 грн. 98 коп.

У звязку з неотриманням заробітної плати, яка є єдиним джерелом її існування, позивачка вважає, що їй спричинена моральна шкода.

Позивачка просила суд стягнути з головного управління охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації на її користь невиплачену заробітну плату за період роботи у комунальному закладі «Алчевська міська станція швидкої медичної допомоги» з 01.07.2014 року по 31.12.2014 року в сумі 13684 грн.98 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 6000 грн.

Ухвалою Алчевського міського суду Луганської області від 02 березня 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 до Головного управління охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації в частині вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі повернуто позивачці на підставі п. 6 ч. 3 ст. 121 ЦПК України.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 14 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації про стягнення моральної шкоди відмовлено за безпідставністю вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неповне зясування всіх обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Позивач, його представник, представник комунального закладу «Алчевська міська станція швидкої медичної допомоги», представник головного управління державного казначейства України в Луганській області в судове засідання не зявилися, про час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

Представник департаменту охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, додавши до матеріалів справи документи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу. В межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка з 20 жовтня 2009 року і по теперішній час працює в комунальному закладі «Алчевська міська станція швидкої медичної допомоги», на посаді кастелянші. Починаючи з липня 2014 року позивачка не отримує заробітну плату, в результаті чого, виникла заборгованість за період з липня 2014 року по грудень 2014 року. Комунальний заклад «Алчевська міська станція швидкої медичної допомоги» є юридичною особою і правовідносини з приводу виплати заробітної плати виникли між позивачем та комунальним закладом «Алчевська міська станція швидкої медичної допомоги», а не відповідачем. Тому суд вважав, що головне управління охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації є неналежним відповідачем.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду із позовом до Головного управління охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 02 березня 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 в частині вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі повернуто позивачці на підставі ст. п.6 ч. 3 ст. 118 ЦПК України, яка не оскаржена.

Отже, предметом спору по даній справі є стягнення з Головного управління охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації на користь позивача моральної шкоди в сумі 6000 грн.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до Положення про департамент охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови облдержадміністрації 26 грудня 2012 року № 1949, департамент охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації є структурним підрозділом облдержадміністрації, що утворюється головою облдержадміністрації у звязку з перейменуванням юридичної особи головного управління охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно трудової книжки, ОСОБА_2 з 20.10.2009 року і на час звернення до суду працює у комунальному закладі «Алчевська міська станція швидкої медичної допомоги», на посаді кастелянші.

Відповідно до відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців комунальний заклад Алчевська міська станція швидкої медичної допомоги» є юридичною особою, діє на підставі статуту.

Згідно довідки департаменту охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації від 05.06.2015 року комунальний заклад «Алчевська міська станція швидкої медичної допомоги», є самостійною юридичною особою та самостійним розпорядником бюджетних коштів. Головний лікар комунального закладу, серед іншого, користується правом розпорядження майном і коштами Станції відповідно до чинного законодавства, Статуту та рішень Луганської обласної ради; несе відповідальність за організацію бухгалтерського обліку, здійснення всіх фінансових і господарських операцій, збереження бухгалтерських документів протягом встановленого строку, розпоряджається кредитами, володіє правом першого підпису на банківських та інших документах, забезпечує раціональне використання грошових коштів, основних фондів та інших матеріальних цінностей, вартість яких відображена у самостійному балансі Станції.

Зазначені обставини свідчать про те, що позивачка перебуває у трудових відносинах з комунальним закладом «Алчевська міська станція швидкої медичної допомоги», який є юридичною особою та самостійним розпорядником бюджетних коштів.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог, а визначати підстави та предмет позову відповідно до ст.ст.3,4,11, 119 ЦПК України є виключним правом позивача, який наділений також правом після предявлення позову змінити підстави або предмет позову, що передбачено ч.2 ст.31 ЦПК України.

Як вбачається із тексту позовної заяви ОСОБА_2., з якою вона звернулася до головного управління охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації, просила в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача 6000 грн. на підставі ст. 237-1 КЗпП України, обґрунтовуючи ці вимоги порушенням її трудових прав, а саме неотриманням заробітної плати протягом шести місяців, яка є єдиним джерелом її існування.

Після пред'явлення позову позивачка не змінювала та не доповнювала підстави позову.

Згідно статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що належним відповідачем у справі за позовом про відшкодування моральної шкоди у звязку з порушенням трудових прав повязаних з невиплатою заробітної плати є юридична особа (підприємство, установа, організація) з якою працівником укладено трудовий договір.

Як вбачається із довідки від 26.01.2015 року, виданої КЗ «Алчевська міська станція швидкої медичної допомоги», ОСОБА_2 працює в КЗ «Алчевська міська станція швидкої медичної допомоги» заробітна плата за період з липня 2014 року по грудень 2014 року не виплачувалася.

Зазначені обставини свідчать про те, що правовідносини з приводу нарахування та виплати ОСОБА_2 заробітної плати виникли між позивачем та КЗ «Алчевська міська станція швидкої медичної допомоги», яка є самостійною юридичною особою та розпорядником бюджетних коштів.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що головне управління охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації не є належним відповідачем у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем повинно бути головне управління охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації у звязку з тим, що фінансування КЗ «Алчевська міська станція швидкої медичної допомоги» здійснюється з обласного бюджету не заслуговують на увагу, оскільки позивачка перебуває у трудових відносинах з КЗ «Алчевська міська станція швидкої медичної допомоги», а відповідно до законодавства моральна шкода може бути стягнута зі сторони трудового договору.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись, ст.ст. 303, 307, 309, 319 ЦПК України, ст. 21, 237-1 КЗпП України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 14 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення у касаційному порядку.

Головуючий

Судді: