ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4571/15-ц
провадження № 2/753/3300/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2015 р.Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Цибулюк М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 11.03.2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір банківського вкладу № SAMDN622, відповідно до умов якого клієнт передав, а банк прийняв грошові кошти у сумі 37 147,00 доларів США, строком на 1 місяць до 11.04.2009 р. У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» майнової шкоди у розмірі 766 786,50 грн. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що 11.03.2009 р. між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу № SAMDN622 та 21.09.2010 р. укладено договір № SAMDN3074, відповідно до яких ОСОБА_2 розмістив у ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитні вклади на суму 37 147,00 та 23 300,00 доларів США. Вироком суду, який набрав законної сили, встановлено, що працівниця ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_4 при виконанні нею своїх трудових обов'язків, будучи операціонистом1-ої категорії відділення № 23 філії «Розрахунковий центр» ПАТ КБ «ПриватБанк» привласнила належні ОСОБА_2. депозитні вклади у розмірі 60 447,00 доларів США - здійснила зняття коштів з вказаних депозитних рахунків, підробивши від імені ОСОБА_2 заяви на видачу готівки та його підпис у касових чеках про отримання коштів. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.07.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від11.09.2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину - задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 майнову шкоду, завдану внаслідок злочину у розмірі 766 786,50 грн. Вказане рішення було виконано в повному обсязі. Проте, відповідно до вироку Апеляційного суду м. Києва від 12.04.2014 року встановлено, що 12.11.2012 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з метою зняття грошових коштів, розміщених ними на рахунках ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до укладених 11.09.2009 року договорів № SAMDN0966, № SAMDN1098, № SAMDN0871, № SAMDN1146 прибули до відділення № 23 ПАТ КБ «ПриватБанк», заздалегідь повідомивши про це ОСОБА_4 З метою приховування факту привласнення грошових коштів, які були розміщені на особових рахунках ОСОБА_4 провела зняття грошових коштів загальною сумою 62 744,14 доларів США з особових рахунків ОСОБА_2, відкритих на підставі договорів банківського вкладу № SAMDN622 та № SAMDN1146. Після цього, ОСОБА_4 провела операцію по видачі готівки та видала ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 37 200,00 дол. США. Вважає, що, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.07.2014 року стягнуто грошові кошти за договором банківського вкладу № SAMDN622 від 11.03.2009 року, що призвело до подвійного отримання ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 37 200,00 дол. США та нарахованих на них відсотків. Посилаючись на положення ст. 1212 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 50 760,10 дол. США.

В судове засідання, призначене на 04.06.2015 року позивач не з'явився, повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання не відомі.

Представник відповідача просив розглянути справу без їх участі. Проти задоволення позову заперечував та просив суд відмовити в задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.07.2014 року позов ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину задоволено частково. Стягнуто з публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 766 786,50 грн.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 вересня 2014 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.07.2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.07.2014 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 вересня 2014 року залишено без змін.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

За приписами ст. 223 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Згідно з ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Аналіз вищенаведених норм закону дозволяє дійти висновку, що на конституційному рівні закріплений принцип обов'язковості судових рішень, який поширюється як на осіб, які брали участь у справі.

Судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Набрання рішенням суду законної сили породжує наступні правові наслідки: вирішується спір між сторонами, рішення суду стає загальнообов'язковим, є незмінним та остаточним та може бути виконано примусово.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини у питанні стосовно правової певності та відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі „Совтрансавто-Холдинг" проти України (заява №48553/99) суд наголошує, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований ст. 6 параграф 1 та повинне тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів ( „Брумареску проти Румунії", параграф 61).

За правилами ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.07.2014 року позов ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину задоволено частково. Стягнуто з публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 766 786,50 грн.

З мотивувальної частини рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.07.2014 року вбачається, що 11 березня 2009 року та 21 вересня 2010 року між позивачем і ПАТ КБ "Приватбанк" було укладено договори № SAMD8622 та № SAMD3074, відповідно до яких ОСОБА_2 розмістив у ПАТ КБ "Приватбанк" депозитні вклади на суму 37147 та 23300 доларів США. Зазначені рахунки було закрито у листопаді 2010 року без відома позивача, а грошові кошти на них були відсутні. Зокрема, з рахунку № SAMD8622, 22.11.2010 року було знято грошову суму у розмірі 37383,62 доларів США, та з рахунку № SAMD3074, 30.11.2010 року було знято грошову суму у розмірі 23303,37 доларів США.

Вироком суду, що набрав законної сили, встановлено, що працівник ПАТ КБ "Приватбанк" - ОСОБА_4 при виконанні нею трудових (службових) обов'язків, будучи операціоністом 1-ої категорії відділення №23 філії "Розрахунковий центр" ПАТ КБ "Приватбанк" та будучи матеріально-відповідальною особою, привласнила належні ОСОБА_2 депозитні вклади у розмірі 60447,00 дол. США. Таким чином, працівник ПАТ КБ "Приватбанк" ОСОБА_4 при виконанні останньою трудових (службових) обов'язків привласнила належні ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 60447,00 дол. США, завдавши останньому майнової шкоди, у зв'язку з чим остання підлягає відшкодуванню відповідачем.

Таким чином, підставами для відшкодування шкоди є укладені 11 березня 2009 року та 21 вересня 2010 року договори № SAMD8622 та № SAMD3074, відповідно до яких ОСОБА_2 розмістив у ПАТ КБ "Приватбанк" депозитні вклади на суму 37147 та 23300 доларів США.

Заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 50 760,1 дол. США, посилаючись на ст. 1212 ЦК України слід зазначити, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, позивач посилається на те, що у вироку Апеляційного суду м. Києва від 12.04.2014 року встановлено, що ОСОБА_4 провела операцію по видачі готівки та видала ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 37 200,00 дол. США. Разом з тим, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.07.2014 року стягнуто грошові кошти за договором банківського вкладу № SAMDN622 від 11.03.2009 року, що призвело до подвійного отримання ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 37 200,00 дол. США та нарахованих на них відсотків.

Суд критично ставиться до таких тверджень позивача про безпідставність отриманої суми коштів, оскільки будь-яких належних в розумінні ст.ст. 57,58 ЦПК України доказів безпідставного отримання грошових коштів, в розумінні статті ст. 1212 ЦК України позивачем суду не надано.

За таких обставин, су доходить висновку про відмову у задоволенні позову публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».

Керуючись ст.ст.4, 10, 11, 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду міста Києва через Дарницький районний суд міста Києва шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ О.Р.ЛУЖЕЦЬКА