Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Романченко В.О.
Справа № 408/440/15-ц
Провадження № 22ц/782/287/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого: Романченка В.О.

суддів: Коротенко Є.В., Лісіциної А.І.

при секретарі: Всеселові С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сєвєродонецьку Луганської області апеляційні скарги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області та позивача ОСОБА_2 на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 13 травня 2015 року у цивільній справі за позовом: ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області, про стягнення заборгованості по заробітній платі разом з компенсацією, по лікарняному листу, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 (далі позивач) звернулася до суду з даним позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області (далі відповідач або Управління ВД ФССНВ у Луганській області). В остаточних вимогах своєї заяви, в редакції від 05.03.2015 року, позивач ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача на її користь: заборгованість по заробітній платі в розмірі 26271,90 гривень, заборгованість по лікарняному листу за вересень 2014 року в розмірі 480,62 гривень, а також компенсацію за затримку виплати заробітної плати в розмірі 1510,77 гривень, середню заробітну плату за час затримки належних їй сум у розмірі 15189,77 гривень та в рахунок завданої позивачу моральної шкоди -15000 гривень.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 13 травня 2015 року позовні вимоги позивача ОСОБА_2 задоволені частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 26950,35 гривень заборгованості по заробітній платі та 480,62 гривень заборгованості не виплачених коштів за перебування на лікарняному позивача. Також, з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області на користь держави стягнуто судовий збір в розмірі 243,60 гривень. В задоволенні інших позовних вимог позивачу відмовлено з причин предявлення позову до неналежного відповідача.

В апеляційній скарзі представник Управління ВД ФССНВ у Луганській області, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права просив: рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача 26950,35 гривень заборгованості по заробітній платі та 480,62 гривень заборгованості не виплачених коштів за перебування позивача на лікарняному та стягнення судового збору з Управління ВД ФССНВ скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив, що до розгляду справи не було залучено Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Свердловську (далі Відділення ВД ФССНВ в місті Свердловську), де працювала і отримувала заробітну плату позивач ОСОБА_2

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права просила: рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування матеріальної шкоди скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Управління ВД ФССНВ у Луганській області підлягає задоволенню, а апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 має бути відхилена виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, задовольняючи позовні вимоги позивачки ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на користь позивачки 26950,35 гривень заборгованості по заробітній платі та 480,62 гривень заборгованості не виплачених коштів за перебування її на лікарняному, суд першої інстанції вважав встановленим обставини, які унеможливлюють виплату Відділенням ВД ФССНВ в місті Луганську нарахованих, але не виплачених під час звільнення позивачки грошових сум. Виходячи з закріпленого статтею 43 Конституції України права на своєчасне одержання винагороди за працю, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заявлених ОСОБА_2 в цій частині позовних вимог до Управління ВД ФССНВ у Луганській області, саме яким було видано наказ про виплату позивачу всіх належних при звільненні грошових коштів та яке повинно відповідати по невиконаним фінансовим зобов'язанням свого структурного підрозділу, в якому введено простій своїм же (управління) наказом.

З вищевказаними висновками колегія суддів не може погодитися з огляду на наступні обставини.

У справі встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 з 01.03.2001 року перебувала у трудових відносинах з Відділенням виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Свердловську Луганської області (далі Відділення ВД ФССНВ в місті Свердловську). Трудові відносини між позивачкою та Відділенням ВД ФССНВ в місті Свердловську виникли на підставі трудового договору, в результаті призначення ОСОБА_2 на посаду спеціаліста 1 категорії відділу загальних та архівних питань. З 01.12.2011 року позивачка обіймала посаду начальника відділу медичного обслуговування та соціальної, що підтверджується даними фотокопії трудової книжки (а. с. 14);

Наказом в. о. начальника Управління ВД ФССНВ у Луганській області від 07.11.2014 року № 232-к позивача було звільнено із займаної посади з 14 листопада 2014 року за власним бажанням, у звязку з виходом на пенсію за віком, на підставі статті 38 КЗпП України ( а. с. 14).

З даних довідки № 36/06/ від 30.01.2015 року за підписами в. о. начальника Відділення ВД ФСССН в місті Свердловську вбачається, що заробітну плату за липень, серпень та вересень 2014 року ОСОБА_2 отримала лише 06.11.2014 року. Станом на 01.01.2015 року заборгованість з виплати ОСОБА_2 заробітної плати за період жовтень-листопад 2014 року складає 26271,98 гривень. Крім того, не виплачено за вересень 2014 року лікарняні за рахунок фонду соціального страхування з ТВП -480,62 гривень (а.с.42).

Наказом в. о. начальника Управління ВД ФССНВ у Луганській області від 05.01.2015 року № 14 у Відділенні ВД ФССНВ в місті Свердловську з 05 січня 2015 року введено простій до закінчення проведення антитерористичної операції (а.с.56).

Між сторонами виник спір з приводу проведення остаточного розрахунку при звільненні працівника. Правовідносини сторін врегульовані нормами трудового законодавства України.

Так, відповідно до статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до статті 8 «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» ( в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення в районах і містах обласного значення. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатки із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

Робочі органи виконавчої дирекції Фонду провадять свою діяльність від імені виконавчої дирекції Фонду в межах та в порядку, визначених цим Законом, статутом Фонду, типовим положенням про робочі органи виконавчої дирекції Фонду, що затверджується його правлінням, та положенням, затвердженим директором виконавчої дирекції Фонду.

Згідно з Положенням про відділення ВД ФССВНВ в місті Свердловську Луганської області, затвердженого наказом Управління № 94 від 17.02.2011 року - відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Свердловську є робочим органом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України; відділення є юридичною особою, має самостійний кошторис, рахунок в установі банку, печатку із зображенням Державного герба України та своїм найменуванням.

Відповідно до частини 1 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Тобто, належним відповідачем у справі за вимогами про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір. Оскільки трудовий договір з Управлінням ВД ФССНВ у Луганській області ОСОБА_2 не укладала, перебувала у трудових відносинах з Відділенням ВД ФССНВ в місті Свердловську, саме відділення ВД ФССНВ в місті Свердловську має бути належним відповідачем за позовними вимогами про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки виплат по день фактичного розрахунку.

Виходячи з цього, обов'язок проведення остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_2 має нести Відділення ВД ФССНВ в місті Свердловську. В установленому законом порядку юридична особа Відділення ВД ФССНВ в місті Свердловську не реорганізована та не ліквідована, а Управління ВД ФССНВ у Луганській області не є її правонаступником у томі числі з питань проведення розрахунків із звільненими працівниками.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач просить стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 26271,98 гривень, однак суд 1 інстанції без будь-яких обґрунтувань стягнув -26950,35 гривень, безпідставно поклав на Управління ВД ВССНВ обовязок по сплаті заборгованості по лікарняним листам, а також, в порушення Закону України « Про судовий збір», стягнув з Управління судовий збір.

Через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, рішення Біловодського районного суду Луганської області від 13 травня 2015 року, в цій частині, на підставі ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні заявлених до Управління ВД ВССНВ у Луганській області позовних вимог в зазначеній частині.

Виходячи з наведеного, апеляційна скарга Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області підлягає задоволенню.

Разом з тим, відмову у задоволенні позовних вимог стосовно стягнення затримки коштів за невиплату заборгованості по заробітній платі та інших, повязаних з цим виплат, а також моральної шкоди, суд першої інстанції мотивував тим, що Управління ВД ФССНВ у Луганській області не є належним відповідачем у справі.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду 1 інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права, а саме вимогам статті 8 «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування»; положенню «про відділення ВД ФССВНВ в місті Свердловську Луганської області», затвердженого наказом Управління № 94 від 17.02.2011 року; частини 1 статті 21, ст.ст. 47, 116 КЗпП України.

Оскільки позивач ОСОБА_3 трудовий договір з Управлінням ВД ФССНВ у Луганській області не укладала, перебувала у трудових відносинах з Відділенням ВД ФССНВ в місті Свердловську, саме відділення ВД ФССНВ в місті Свердловську Луганської області має бути належним відповідачем за позовними вимогами в цій частини її позовних вимог.

Виходячи з цього, обов'язок проведення остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_2 має нести Відділення ВД ФССНВ в місті Свердловську. В установленому законом порядку юридична особа Відділення ВД ФССНВ в місті Свердловську не реорганізована та не ліквідована, а Управління ВД ФССНВ у Луганській області не є її правонаступником у томі числі з питань проведення розрахунків із звільненими працівниками.

Викладені в апеляційній скарзі твердження ОСОБА_2 про те, що власником підприємства та роботодавцем позивачки була адміністрація управління ВД Фонду у Луганській області, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. В установленому законом порядку юридична особа Відділення ВД ФССНВ в місті Свердловську не реорганізована та не ліквідована, а Управління ВД ФССН у Луганській області не є її правонаступником.

Відповідно до статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд 1 інстанції, в цій частині позовних вимог, вірно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, правильно застосував правові норми та ухвалив законне і обґрунтоване рішення. Тому, підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині, відповідно до статті 308 ЦПК України, колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 303, 307-309, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

Вирішила

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області задовольнити. Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 13 травня 2015 року змінити, скасувавши його в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення з відповідача на користь позивача 26950,35 гривень заборгованості по заробітній платі та 480,62 гривень заборгованості не виплачених коштів за перебування на лікарняному позивача, а також в частині стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області на користь держави судового збору в розмірі 243,60 гривень.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області про стягнення з відповідача на користь позивача 26950,35 гривень заборгованості по заробітній платі та 480,62 гривень заборгованості не виплачених коштів за перебування на лікарняному позивача, -відмовити.

В іншій частини рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів в касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: