УХВАЛА

іменем україни

16 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація», третя особа - ОСОБА_4, про захист прав споживачів за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація» на рішення апеляційного суду м. Києва від 9 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він звернувся до магазину автозапчастин автосервісної філії «Універсал-Авто» для придбання автомобільної коробки передач, але на момент його звернення до магазину такий товар в наявності був відсутній, тому він отримав пропозицію внести завдаток та замовити товар. Зазначав, що сплатив 3 500 грн та через деякий час звернувся до відповідача з приводу отримання товару, проте його було повідомлено про відсутність такого замовлення та сплати за товар.

Ураховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 3 500 грн та пеню у розмірі 18 480 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 9 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. Позовну заяву ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Українська автомобільна корпорація» на користь ОСОБА_3 суму збитків, завданих внаслідок невиконання умов договору купівлі-продажу у розмірі 3 500 грн, пеню у розмірі 2 тис. грн, а усього 5 500 грн. У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Українська автомобільна корпорація», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що наявність протиправної поведінки щодо позивача з боку відповідача, яка полягає у порушенні вимог Закону України «Про захист прав споживачів», позивачем не доведено.

Скасовуючи рішення районного суду та частково задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають з договору купівлі-продажу. Оскільки відповідач порушив умови цього договору, позивач має право на підставі п. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» вимагати від відповідача відшкодування збитків та стягнення пені за прострочення виконання зобов'язання.

Проте погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 10 жовтня 2013 року ОСОБА_3, перебуваючи у приміщенні магазину автозапчастин автосервісної філії «Універсал-Авто», яка є філією ПАТ «Українська Автомобільна корпорація», звернувся до продавця цього магазину, який також виконував обов'язки директора цього магазину - ОСОБА_4, з приводу придбання коробки перемикання передач до свого автомобіля, на що отримав відповідь, що коробка передач коштує 7 103 грн 40 коп., проте її треба попередньо замовляти у зв'язку з її відсутністю у магазині, сплативши передоплату у розмірі 50 % вартості товару.

Прийнявши пропозицію, ОСОБА_3 сплатив 3 500 грн за придбання коробки передач ОСОБА_5, який виписав на ім'я ОСОБА_3 видаткову накладну № РН-0013136 від 10 жовтня 2013 року.

Оскільки ОСОБА_3 згодом стало відомо про те, що передані ним відповідачу кошти у розмірі 3 500 грн не були проведені продавцем через касу автомагазину і, відповідно, його замовлення на доставку товару фактично не було вчинене, він звернувся з усною претензією до ОСОБА_4, який визнаючи свою вину у безпідставному заволодінні коштами позивача, написав власноруч розписку про те, що зобов'язується повернути йому отримані грошові кошти у термін до 14 березня 2014 року. Проте кошти повернуті ОСОБА_3 не були.

Вирішуючи спір, апеляційний суд виходив з того, що між сторонами укладено договір купівлі-продажу, що підтверджується видатковою накладною, виданою відповідачем. Також апеляційний суд вважав, що на користь позивача підлягає стягненню пеня відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

При цьому апеляційний суд не врахував наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що між ним та відповідачем укладено договір про надання послуг, умови якого відповідач не виконав.

Відповідно до вимог ст. ст. 11, 31 ЦПК України лише позивач визначає предмет і підставу позову.

Апеляційний суд вказане не врахував, та, вважаючи, що між сторонами укладено договір купівлі-продажу, стягнув з відповідача пеню за невиконання умов договору про надання послуг на підставі ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено стягнення пені за порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг).

Також не можна погодитись з висновком апеляційного суду про нарахування пені відповідно до вимог ст. 549 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Отже, неустойка застосовується у разі невиконання грошового зобов'язання.

Апеляційний суд вказане не врахував, та виходячи з того, що між сторонами виникли договірні правовідносини, стягнув неустойку, яка нараховується в зобов'язальних правовідносинах.

Крім того, апеляційний суд не врахував, що у разі укладення між сторонами договору купівлі-продажу покупець вправі у зв'язку з його неналежним виконанням продавцем розірвати та повернути суму сплаченого авансу. Проте позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення на його користь з відповідача саме суми оплати послуг.

Таким чином, апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України зазначене не взяв до уваги, не визначився з характером спірних правовідносин та дійшов до передчасного висновку про укладення між сторонами договору купівлі-продажу, чим у порушення ст. ст. 11, 303 ЦПК України вийшов за межі позовних вимог. При цьому апеляційний суд фактично не перевірив законність рішення районного суду, яке обґрунтовувалось на підставі позовних вимог про повернення суми оплати послуг.

Ураховуючи, що апеляційним судом не встановлені фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення апеляційного суду відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 9 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик