Справа № 761/9107/15-ц
Провадження №2/761/4609/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 липня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Малинникова О.Ф.

при секретарі - Данилевській Є.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про визнання іпотечного договору недійсним, -

в с т а н о в и в :

У березні 2015 року до суду надійшла позовна ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про визнання іпотечного договору недійсним.

Позивачем зазначено, що 24 жовтня 2007 року укладено Іпотечний договір № 84/07 між нею та Акціонерним банком «Брокбізнесбанк» (перейменоване у Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» далі ПАТ «Брокбізнесбанк»), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Орловською Оленою Едмундівною, зареєстрований в реєстрі за № 7124.

За умовами вказаного договору нею передано у іпотеку ПАТ «Брокбізнесбанк» свої майнові права на об'єкт незавершеного, будівництва - трикімнатну квартиру номер АДРЕСА_1, що випливає з договору про участь у Фонді фінансування будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 від 23 жовтня 2007 року та Договору № 043 відступлення майнових прав від 24 жовтня 2007 року, укладеним між ОСОБА_1, довірителем Фонду фінансування будівництва (надалі - ФФБ) житлового будинку по АДРЕСА_1 та АБ «Брокбізнесбанк», Управителем ФФБ. Предметом іпотеки є об'єкт незавершеного будівництва - трикімнатна квартира номер АДРЕСА_1 оціночна вартість предмету іпотеки становить 1 788 609 грн.

Іпотекою забезпечене виконання зобов'язання по Кредитному договору № 1201-71 від 24 жовтня 2007 року між сторонами про надання грошових коштів в розмірі 247 926 доларів США на строк з 24 жовтня 2007 року по 23 жовтня 2022 року, із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,5% (згодом з 06 травня 2011 року - 11%) річних для придбання нерухомого-майна на первинному ринку.

Позивач вважає, що вказаний договір іпотеки підлягає визнанню його недійсним посилаючись на порушення вимог ч. 3 ст. 215, ч.1 ст. 203 ЦК України, ст. 5 Закону України «Про іпотеку», оскільки у останньому Законі поняття «іпотека майнових прав» і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому законі відсутні.

Предметом правового регулювання «Закону України «Про іпотечне кредитування, операцій з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» є відносини, що виникають з приводу іпотечного боргу, який виникає після невиконання договору.

Предметом іпотеки також міг бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому.

Частина об'єкта нерухомого майна, як у даному випадку, могла бути, предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності як на окремий об'єкт нерухомості чи укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Таким чином, майнові права на окремі приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки.

На підставах викладеного, позивач просила визнати недійсним Іпотечний договір № 84/07 від 24 жовтня 2007 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Орловською Оленою Едмундівною, зареєстрований в реєстрі за № 7124.

В своїх письмових запереченнях представник відповідача зазначає, що вимоги Позивача щодо визнання недійсним Іпотечного договору згідно ч. 1. ст. 203, ч. 3. ст. 215 Цивільного кодексу України є безпідставними, необґрунтованими нормами законодавства і не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до частини п'ятої ст.203 Цивільного кодексу України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Укладення Іпотечного договору не суперечить Цивільному кодексу України та іншим актам цивільного законодавства, спрямований на реальне настання правових наслідків, що передбачені правочином і тому підстави для його визнання судом недійсним відсутні.

Вимоги Позивача щодо визнання Іпотечного договору недійсним обґрунтовуються судовою практикою щодо застосування ст.5 Закону України «Про іпотеку» (в ред., що діяла станом на дату укладення іпотечного договору»), відповідно до якої відсутнє врегулювання відносин іпотеки майнових прав на відповідну дату. Однак, відповідні позовні вимоги не базуються на правовідносинах, що склались між Позивачем та Відповідачем з приводу обставин укладення Іпотечного договору; без врахування норм матеріального права, що має застосовуватись до відповідних відносин; виключно базуючись на судових рішеннях, що були винесені судом у абсолютно інших правовідносинах (не є подібними).

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити його в повному обсязі з урахуванням його пояснень наданих в судовому засіданні.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала підтримала свої письмові заперечення та просила відмовити у його задоволенні посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Додатково усно зазначив, що Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» звернулось з позовом до Шевченківського районного суду м. Києва до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року відкрито провадження по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. На даний час провадження в справі зупинено в зв'язку з направленням її на проведення судової експертизи.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані по справі докази вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи позивач зазначив що, 24 жовтня 2007 року укладено Іпотечний договір № 84/07 між нею та Акціонерним банком «Брокбізнесбанк» (перейменоване у Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Орловською Оленою Едмундівною, зареєстрований в реєстрі за № 7124.

Іпотекою забезпечене виконання зобов'язання по Кредитному договору № 1201-71 від 24 жовтня 2007 року між сторонами про надання грошових коштів в розмірі 247 926 доларів США на строк з 24 жовтня 2007 року по 23 жовтня 2022 року, із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,5% (згодом з 06 травня 2011 року - 11%) річних для придбання нерухомого-майна на первинному ринку.

Позивач вважає, що вказаний договір іпотеки підлягає визнанню його недійсним посилаючись на порушення вимог ч. 3 ст. 215, ч.1 ст. 203 ЦК України, ст. 5 Закону України «Про іпотеку», оскільки у останньому Законі поняття «іпотека майнових прав» і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому законі відсутні.

Як встановлено судом 23 жовтня 2007 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір № 043 від 23 жовтня 2007р. про участь у Фонді фінансування будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1.

За цим Договором Довіритель (Позивач) на підставі повного визнання ним Правил Фонду фінансування будівництва виду А, затвердженого Головою Правління AT «БРОКБІЗНЕСБАНК»», надав згоду на участь у Фонді фінансування будівництва (далі - «ФФБ»); взяв на себе зобов'язання виконувати Правила ФФБ та передав кошти до ФФБ в довірче управління, а Управитель (Відповідач) прийняв кошти до ФФБ в довірче управління з подальшим використанням коштів ФФБ відповідно до Правил ФФБ.

Відповідно вказані правовідносини врегульовані Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю». Вказаним Законом встановлено загальні принципи, правові та організаційні засади залучення коштів фізичних і юридичних осіб в управління з метою фінансування будівництва житла та особливості управління цими коштами, в тому числі встановлено особливості надання довірителям кредиту для участі у фонді фінансування будівництва.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору є докази про підписання договору.

Згідно договору № 043 від 23 жовтня 2007 р. про участь у Фонді фінансування будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 об'єктом інвестування було визначено квартиру АДРЕСА_1, кредит було надано на фінансування будівництва, яке здійснювалося за вищезазначеним договором. Відповідно до Кредитного договору №120 1-71 від 24 жовтня 2007 р. (п.1.3) кредит надається для придбання нерухомого майна шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Фонду фінансування будівництва. Управителем був Відповідач.

Враховуючи вищевказане в іпотеку було передано майнові права на об'єкт інвестування у відповідності до статті 50 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю", яким чітко врегульовано правовідносини щодо оформлення іпотечного договору, а отже відсутні підстави для визнання Іпотечного договору недійсними відповідно до статей 203, 215 Цивільного кодексу України.

Також можливість передачі в іпотеку майнових прав було передбачено в Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від «3» березня 2004 року № 20/5 (в ред., що діяла станом на дату укладення Іпотечного договору), в якій передбачено, що іпотечні договори, іпотекою за якими є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, посвідчуються за умови подання документів, які підтверджують майнові права на нерухомість.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» «Отримання кредиту для участі у ФФБ» (в ред., що діяла станом на дату укладення іпотечного договору) передбачено, що Банк надає кредит довірителю ФФБ на умовах, визначених в договорі про іпотечний кредит. Предметом іпотеки за іпотечним договором є об'єкт інвестування, який стане власністю позичальника в майбутньому, та/або майнові права на нього.

Тому суд вважає, що вимоги Позивача щодо визнання Іпотечного договору недійсним обґрунтовуються судовою практикою щодо застосування ст. 5 Закону України «Про іпотеку» (в ред., що діяла станом на дату укладення іпотечного договору»), відповідно до якої відсутнє врегулювання відносин іпотеки майнових прав на відповідну дату. Тому як відповідні позовні вимоги не базуються на правовідносинах, що склались між Позивачем та Відповідачем з приводу обставин укладення Іпотечного договору; без врахування норм матеріального права, що має застосовуватись до відповідних відносин; виключно базуючись на судових рішеннях, що були винесені судом у абсолютно інших правовідносинах (не є подібними).

Відповідно правовідносини, які склались між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, Законом України „Про іпотеку" та Законом України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю", оскільки Відповідач, який є одночасно управителем, надав кредит Позивачу (позичальнику-довірителю ФФБ) для участі у ФФБ з метою придбання житла. Укладення іпотечного договору здійснено у відповідності до ст. 50 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», та нема підстави у позивача стверджувати, що станом на дату укладення Іпотечного договору предметом іпотеки не могли бути майнові права.

Укладення Іпотечного договору не суперечить Цивільному кодексу України та іншим актам цивільного законодавства, спрямований на реальне настання правових наслідків, що передбачені правочином і тому підстави для його визнання судом недійсним відсутні.

За вищенаведених обставин на підставі ст. 50 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» «Отримання кредиту для участі у ФФБ», ст. ст. 203, 204, 215, 546, 638 ЦК України та керуючись ст. ст. 3, 10, 57, 58, 60, 61, 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1, місце реєстрації: 02160, АДРЕСА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_1, виданий, Дніпровським РУ ГУ МВС України в місті Києві 04 червня 2008 року, до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», юридична адреса: 03057, м. Київ, проспект Перемоги, 41, Код , правонаступник Акціонерного банку «Брокбізнесбанк» про визнання іпотечного договору недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційному суду міста Києва через Шевченківський районний суд м. Києва, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя: Малинников О.Ф.