Справа № 459/685/14 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/783/4903/15 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца&nbsp; Ю.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.

представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Червонограді - Тодорович О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді та ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійних захворювань, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 12 березня 2014 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні ним трудових обов'язків внаслідок професійного захворювання. Судом постановлено стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області в користь ОСОБА_2 10 000 гривень моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області від 07 липня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Червонограді Львівської області задоволено.Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12 березня 2014 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Червонограді Львівської області.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Львівської області від 07 липня 2014 року скасовано, справу передано на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12 березня 2014 року в апеляційному порядку оскаржили ОСОБА_2 та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області

Апелянти вважають, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Позивач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі покликається на те, що внаслідок роботи на підприємстві ДП "Львіввугілля" він отримав професійне захворювання і висновком МСЕК йому встановлено ІІІ групу інвалідності та 55% втрати працездатності. Професійне захворювання призвело до того, що його здоров"я не відновиться, та він не зможе повністю соціально реабілітуватись, це все призвело до вимушених змін в його житті та втрати нормальних життєвих зв'язків, що спричиняє душевні страждання, переносить біль у зв'язку із професійним захворюванням та травмою, яку отримав на виробництві, постійно відчуває незручності, переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. З наведених підстав просить оскаржуване рішення суду змінити, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок професійного захворювання до 30000 грн. (а.с. 56-58).

Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області в апеляційній скарзі покликається на те, що судом першої інстанції не враховано п.3.8 "Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно пошкодження здоров"я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків", затвердженого наказом МОЗ України від 22.11.1995 року №212, в якому встановлено, що висновком медичних органів, який є підставою для відшкодування моральної шкоди, може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу, або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання чи їх наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого. Такого висновку позивачем надано не було. Апелянт зазначає, що згідно з рішенням Конституційного суду України від 27.01.2004 року №1-рп/2004 спричинення моральної шкоди у спірних правовідносинах згідно з вимогами законодавства не є матеріально-правовою презумпцією, тому має доводитись сам факт як спричинення моральної шкоди, так і її розмір, що судом не було враховано при ухваленні оскаржуваного рішення суду.

Також вказує на те, що в позивачу МСЕК встановлено часткову втрату професійної працездатності у розмірі 50%, що не перешкоджає йому виконувати звичайну повсякденну роботу. Крім цього, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач вживав всіх необхідних заходів для відновлення стану свого здоров`я та не подано жодних доказів про неможливість виконання ним звичайних домашніх справ та домашніх обов'язків у зв'язку з професійним захворюванням, порушення його нормальних умов життя. З врахуванням наведених підстав просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову (а.с. 46-49).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Фонду Тодорович О.В. на обґрунтування апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та пред'явлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить достатніх підстав для задоволення скарг.

Згідно зі ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 10 грудня 1979 року ОСОБА_2 прийнято на шахту № 5 «Великомостівська» учнем гірника. 19 лютого 1980 року переведено підземним гірником II розряду. 06 листопада 1980 року переведено підземним гірником очисного вибою V розряду. 07 квітня 1993 року звільнено з роботи у зв'язку з переводом на шахту №8 «Великомостівська». 12 квітня 1993 року прийнято гірничим робітником очисного вибою на шахту № 8 «Великомостівська». 01 вересня 1994 року звільнено з роботи за власним бажанням. 17 жовтня 1994 року прийнято на роботу підземним гірничим робітником очисного вибою V розряду. 06 лютого 1997 року звільнено за власним бажанням. 24 листопада 1997 року прийнято на роботу підземним гірничим робітником очисного вибою V розряду на шахту № 9 «Великомостівська». 30 березня 2001 року звільнено з роботи за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи. (а.с. 9зв.-11).

За довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 006448 від 03 травня 2001 року позивачу встановлено 50% втрати профпрацездатності, із яких: 30% - хр. радикулопатія, 20% - хронічний бронхіт із 27 березня 2001 року (а.с. 22).

Згідно довідки МСЕК серії ЛВА-2 № 017240 від 08 травня 2002 року ОСОБА_2 встановлено 50% втрати профпрацездатності, із яких: 30% - хр. радикулопатія, 20% - хронічний бронхіт (а.с. 23).

За довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 002121 від 18 травня 2004 року позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності, з яких: 20% - хронічний бронхіт, 30% - хр. радикулопатія (а.с. 21).

Довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 003124 від 04 травня 2006 року позивачу безтерміново встановлено 55% втрати професійної працездатності, з яких: 30% - радикулопатія, 25% - хронічний бронхіт (а.с. 20).

Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-1 № 264190 від 04 травня 2006 року ОСОБА_2 безтерміново встановлено III групу інвалідності (а.с. 24).

Відповідно до статей 1,3, 21, 43, 46 Конституції України - Україна, як соціальна держава, зміст і спрямованість якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосили право громадян на належні,безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника тощо. Право на соціальний захист гарантується, зокрема, загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування, згідно з абзацом 5 ст.4 Основ законодавства України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" - є страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про охорону праці", державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Частиною першою ст.9 цього ж Закону передбачено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника здійснюється Фондом соціального страхування від нещасного випадку на виробництві відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". У відповідності до п.п. "є" п.1 ч.1 ст.21 та ч.3 ст.28 цього ж Закону, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому виплачує Фонд соціального страхування. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати визначається в судовому порядку. Це спростовує мотиви апеляційної скарги відповідача про відсутність підстав для задоволення позову з мотивів відсутності даних про звернення позивача безпосередньо до відповідача з заявою про виплату моральної шкоди з долученням висновку МСЕК про встановлення факту спричинення моральної шкоди.

На час спірних правовідносин діяли як ч.3 ст.34 Закону України від 23 вересня 1999 року "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності", так і ст.9 Закону України "Про охорону праці" (в ред. Закону від 21 листопада 2002 року №229-ІV), згідно з якою відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Згідно п.п."є" п.1 ч.1 ст.21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (в редакції чинній на час спірних правовідносин) передбачено надання позивачу соціальних послуг і виплат, у тому числі відшкодування моральної шкоди при наявності факту її заподіяння потерпілому.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року регламентовано, що громадяни, яким встановлена постійна втрата професійної працездатності мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п.4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і переносить значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності.

Беручи до уваги сукупність наявних в матеріалах справи доказів щодо професійного захворювання ОСОБА_2 на виробництві, тривалості його страждань від отриманого захворювання, судом правильно встановлено наявність права у позивача на відшкодування моральної шкоди.

При вирішенні питання про право ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції вірно виходив із вимог статей 21, 28, 34 Закону №1105 -Х1У в їх сукупності, яким було передбачено право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, яке виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.

Встановивши, що ОСОБА_2 вперше встановлено 50 відсотків втрати професійної працездатності обласною МСЕК 03.05.2001 року (а.с.22), суд першої інстанції правомірно стягнув моральну шкоду з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Червонограді, оскільки право відшкодування моральної школи виникло у позивача до 1 січня 2006 р.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що шкоду здоров'ю ОСОБА_2 було завдано в результаті його роботи в шкідливих умовах праці на підприємствах ДП «Львіввугілля», і з врахуванням положень ст.23 ЦК України, встановивши характер завданої моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань позивача, стан його здоров'я, тяжкість професійного захворювання, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність тривалого лікування, можливість відновлення фізичного стану, який мав потерпілий до професійного захворювання, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вплив на його душевний стан, та враховуючи фактичні обставин справи, принцип розумності, достатності та справедливості обґрунтовано стягнув на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 10000 грн.

Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд навів у рішенні відповідні мотиви. Такий розмір не можне визнати явно несправедливим внаслідок надмірності компенсаційної суми.

Безпідставними є покликання Фонду на те, що позивачем не представлено суду належних доказів на підтвердження негативного впливу професійного захворювання на його душевний стан, оскільки Відповідно до п.2 наказу МОЗ України № 420 від 5.06.2012 року "Про затвердження порядку та критеріїв встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.08. 2012 року визнано таким, що втратив чинність наказ МОЗ України №212 від 22.11.1995 року, яким затверджено Порядок встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, у п. 3.8 якого передбачалося, що на МСЕК покладено обов'язок встановлення факту спричинення моральної шкоди.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура розгляду передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду. А тому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення таких.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Бойко С.М.

Береза В.І.