Провадження № 2/202/796/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 травня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді Зосименко С.Г.

при секретарі Калиновський Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» у листопаді 2014 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідачки про звернення стягнення. В обґрунтування своїх позовних вимог в позовній заяві позивач посилався на наявність заборгованості відповідачки перед банком у розмірі 305420,23 доларів США, яка утворилася внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором від 22.05.2007 року № DNІ0GК06150096, за яким остання отримала кредит у розмірі 5000 доларів США зі сплатою 12,00% річних, з кінцевим терміном повернення 24.05.2037 року. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором банку було передана в іпотеку будинок АДРЕСА_1. Просив в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на будинок загальною площею 65,90 кв. м., житловою площею 44,50 кв. м., яка розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк», з укладанням від імені відповідачки договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування з можливістю здійснення банком всіх передбачених дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідачки та інших осіб, які зареєстровані або проживають у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, стягнути з відповідачки судові витрати.

Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позов підтримала у повному обсязі.

Відповідачка у судове засіданні з'явився, проти задоволення позову заперечувала. Суду пояснила, що вони мають статус багатодітної сім'ї та іншого житла не мають.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідачка ОСОБА_1 22 травня 2007 року уклав з позивачем кредитний договір № DNІ0GК06150096, згідно якого відповідачка отримала кредит в сумі 85000 доларів США зі сплатою 12,00% річних. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, між сторонами був укладений договір іпотеки № DNІ0GК06150096 від 25.05.2007 року, згідно з яким в іпотеку банку було передано будинок АДРЕСА_1. У казаному договорі іпотекодавець гарантував, що предмет іпотеки не є спільною власністю, а також відсутність прав третіх осіб на користування та розпорядження тим чи іншим способом предметом іпотеки. Позивачем не надано суду доказів належності спірної квартири на праві власності відповідачу..

Позивачем заявлено, що відповідачка свої зобов'язання за кредитним договором № DNІ0GК06150096 від 22 травня 2007 року належним чином не виконувала та станом на 13.10.2014 року виникла заборгованість у розмірі 305420,23 доларів США, яка складається з: основного боргу - 87057,08 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 67542,95 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 0 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань - 124768,86 доларів США, штрафу (фіксована частина) - 19,31 доларів США, штрафу

(процентна складова) - 14542,90 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду , оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

Як вбачається з матеріалів справи, письмову вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором банком на адресу відповідача було надіслано 29.08.2014 року, однак позивачем не надано суду доказів отримання відповідачкою .

Згідно довідки про склад сім'ї № 859 від 09.03.2015 року в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_1, її чоловік - ОСОБА_2 та діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. Згідно посвідчення НОМЕР_1 родина ОСОБА_5 має статус багатодітної сім'ї.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» ( в редакції чинній на момент укладання договору іпотеки) батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати зобов'язання.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (в редакції чинній на момент укладання договору іпотеки) органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування мають діти, потрібна попередня згода органів опік та піклування.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, як член сім'ї власника або наймача жилого приміщення має право користуватися займаним приміщенням нарівні із власником або наймачем приміщення.

Відповідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх або непрацездатних дітей.

Згідно п. 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладання договору іпотеки.

Позивачем не надано доказів того, що при укладанні договору іпотеки № DNІ0GК06150096 від 25.05.2007 року була отримана згода Органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради. Звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок АДРЕСА_1, який є єдиним місцем проживання неповнолітніх дітей, порушує їх права.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст. ст. 33, 35, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства» ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя С.Г. Зосименко