АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7289/15 Справа № 189/1258/15 Головуючий у 1 й інстанції - Лукінова К.С. Доповідач - Петренко І.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Петренко І.О.

суддів - Романюк М.М. , Макарова М.О.

при секретарі - Безрукавому Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, розподіл сумісної власності подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким встановити факт проживання однією сім'єю, визнати майно спільною сумісною власністю подружжя, виділити та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між нею та відповідачем 11 червня1986 року було укладено шлюб, який 28 січня 1998 року було розірвано. Між тим, з того часу позивач та відповідач продовжують проживати однією сім'ю, без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та мали спільний сімейний бюджет. В період проживання разом за кошти спільного сімейного бюджету вони придбали нежитлову споруду (склад) за адресою: АДРЕСА_1. Відповідну документацію оформили на відповідача, саме з цих підстав відповідач вважає зазначене майно своєю власністю та позбавляє її можливості володіти вказаним майном.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

В апеляційній скарзі Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні її позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно до копії свідоцтва про одруження ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали шлюб 14.06.1986 року, який зареєстрований Орловською сільською радою Покровського району Дніпропетровської області. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_2 (а.с. 7).

Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 28.01.1998 року шлюб розірвали (а.с. 8).

Також встановлено що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали однією сім'єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 28 січня 1998 року по 30 квітня 2015 року.

Під час спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за рахунок спільного бюджету придбали нежитлову споруду (склад) за адресою: АДРЕСА_1. Документацію на вказану споруду оформили на ОСОБА_3.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції посилався , зокрема, на частину 1 ст.69 СК України, якою встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Відповідно до ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Однак , повністю з такими висновками погодитись не можна , виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України. Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.

Відповідно до Положення про Державивну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 09 липня 2014 р. № 294 «Про затвердження Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України», Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце - прем*єрміністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 червня 2015 року посадовими особами Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області проведено позапланову перевірку дотримання вимог містобудівного законодавства об'єкта будівництва за адресою: Дніпропетровська обл., смт. Покровське.вул. Центральна. 32. За результатами позапланової перевірки 10 червня 2015 року складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил.

Зокрема, Актом перевірки встановлено, що ОСОБА_3 у 2014 році без реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт в порушення вимог ст.ст. 34.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» побудовано нежитлову будівлю - склад. Факти, викладені у Акті перевірки від 10 червня 2014 року, який є чинним та не скасований на момент подання апеляційної скарги.

Крім того, за результатами виявлених порушень ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за самовільне будівництво.

Положеннями ч. 2 ст. 332 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Разом з цим. позивач не звільнений від обов'язку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, якими чітко передбачено обов'язкове введення закінчених будівництвом об'єктів в експлуатацію.

Відповідно ч.1 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державною архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Частиною 4 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» регламентовано: «Прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об'єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів».

Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів передбачений Постановою Кабінету Міністрів України № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» від 13 квітня 2011 року.

Однак, всупереч встановлених вимог законодавства, ані позивач, ані відповідач не зверталися до органів державного архітектурно-будівельного контролю за отриманням документа, який дає право на виконання будівельних робіт та з приводу прийняття в експлуатацію об'єкта будівництва. Зокрема, єдиним таким органом до 29 січня 2015 року була Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області яка ліквідована, а з 15 жовтня 2014 року - є територіальний структурний підрозділ Держархбудінспекції України - Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області.

Судом першої інстанції також не прийнято до уваги положення ст. 376 Цивільного Кодексу України, що призвело до порушень норм матеріального права. Зокрема, відповідно до положень ч.1І ст.376 Цивільного Кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту , або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Виходячи з приписів ст. 376 Цивільного Кодексу України, у даному випадку, нерухоме майно збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, таким чином, вказане нерухоме майно вважається самочинним будівництвом.

Відповідно до частини 2 ст. 376 Цивільного Кодексу України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-130 цс від 04.12.2013року, у розумінні частини 1 ст.376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови, уже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно - будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на який власником отримано право власності. Об'єкти нерухомого майна до складу яких входять самочинно збудовані ( реконструйовані, переплановані) об'єкти не є об'єктами права власності.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст.303,307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області - задовольнити частково.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року скасувати частково та ухвалити нове рішення, яким в частині задоволення позовних вимог щодо визнання нежитлової споруди (склад) за адресою: АДРЕСА_1 - спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнання за кожним з них права власності по 1/2 частині - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя - І.О. Петренко

Судді - М.М. Романюк

- М.О.Макаров