АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

08 липня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І., Чобіток А.О.

при секретарі - Бабіч К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року,

встановила:

у квітні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення грошових коштів за договором позики та просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно відповідача, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою заяву задовольнити, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач просила накласти арешт на майно відповідача, а саме: земельну ділянку загальною площею 0,0914 Га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, а також житловий будинок, розташований на вказаній ділянці; земельну ділянку площею 0,7 Га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та розташований на ній житловий будинок. В обґрунтування заяви позивач посилалась на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не було надано доказів на підтвердження наявності обставин, що утруднюють чи можуть зробити неможливим в майбутньому виконати рішення.

Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим по справі обставинам.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що заявник, обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, зазначала про те, що ставлення відповідача до взятих на себе зобов'язань підтверджує можливість утруднення виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

В ст. 151 ЦПК України передбачено забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В п. 4 постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 р. №9 дано роз'яснення про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

В даному випадку, судом першої інстанції вірно встановлено про те, що заявником не надано належних доказів на підтвердження того, що вказане нерухоме майно належить ОСОБА_2, а також не зазначено про його вартість. Доводи апеляційної скарги не містять посилань на допустимі докази.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилити, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді

№ справи: 756/4908/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8426/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Великохацька В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.