АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/1717/15 Головуючий 1 інстанції - Онупко М.Ю.
Справа № 641/2980/14-ц Доповідач - Кірсанова Л.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Пилипчук Н.П..,Трішкової І.Ю.,

за участю секретаря - Асєєвої В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Комінтернівський РВ в м. Харкові Департаменту міграційної служби України в Харківській області про скасування реєстрації, виселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом та просив скасувати реєстрацію проживання та виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого приміщення.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він 9 серпня 1994 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 та з цього часу поселився на правах члена сім'ї і 15 лютого 1995 року був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1., де проживав разом з дружиною ОСОБА_6 і ОСОБА_4 Особовий рахунок у вищевказаній квартирі був відкритий на ім'я ОСОБА_7, яка раніше проживала в ній і померла 18 грудня 1978 року. Після її смерті у спірній квартирі проживала ОСОБА_4, яка па 19 липня 1998 року ОСОБА_6 Проте особовий рахунок не переоформлювався. Вищезазначена квартира не приватизована. Поселившись в спірному житловому приміщенні, позивач разом з дружиною за їх спільні кошти сплачував комунальні платежі. У спірній квартирі знаходилося і по даний час знаходиться їх спільне майно, та вказана квартира є місцем постійного проживання позивача.

Починаючи з 2009 року відносини між позивачем і ОСОБА_6 склалися неприязні, та у зв'язку з тим, що робота була пов'язана з постійними відрядженнями, в період перебування у відрядженні, позивач був відсутній в квартирі. З 2009 року дружина позивача стала хворіти, на її лікування потрібні були кошти і він був змушений працювати в декількох місцях. Всі зароблені гроші він витрачав на придбання ліків для хворої дружини. У відсутність позивача його дружину відвідував її знайомий, відповідач по справі - ОСОБА_3, який проживав неподалік від проживання позивача. ІНФОРМАЦІЯ_3 року в м. Харкові ОСОБА_6 померла

Після чергового приїзду позивача з відрядження навесні 2012 року, у спірній квартирі він застав ОСОБА_3 який заявив йому, що спірна квартира є його постійним місцем проживання і позивач ніякого відношення до неї не має та він виписаний з вказаного житлового приміщення за рішенням суду.

Після чого він звернувся до ЖЕКу та Відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Комінтернівського району м. Харкова, де йому було повідомлено, що заочним рішенням Комінтернівського юго суду м. Харкова від 19 травня 2010 року за позовом ОСОБА_6 він був визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням в АДРЕСА_1 Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 липня 2012 вищевказане заочне рішення було скасовано, а 29 вересня 2012 року ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визнання права користування житловим приміщенням та про зняття з реєстрації було закрито у зв"язку зі смертю позивача. Після отримання ухвали суду про скасування рішення, позивач звернувся до Комінтернівського РВ в м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області із заявою про відновлення його реєстрації у квартирі у зв'язку з скасуванням вищезазначеного заочного рішення. Після його неодноразових скарг на дії працівників міграційної служби Комінтернівського РВ та отримання додаткової ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.10.2013 року, в грудні 2013 року була поновлена реєстрація позивача в спірній квартирі з моменту його первинної реєстрації, тобто з 15 лютого 1995 року.

Однак, за період відсутності позивача, без його згоди 22 грудня 2010 року в спірній квартирі був зареєстрований ОСОБА_3, який виселятися не бажає і претендує на житлову площу. Позивач звернувся до Комінтернівського РВ в м. Харкові ГУ ДМС в Харківській області з заявою про зняття з реєстрації ОСОБА_3 зі спірної житлової площі. Листом від 06.03.2014 року позивачу було повідомлено, що з відповідним питанням йому необхідно звернутися до Комінтернівського районного суду м. Харкова.

У зв'язку з тим, що позивач своєї згоди на реєстрацію ОСОБА_3 у спірному житловому приміщенні не давав, та зважаючи на те, що ОСОБА_3 ніколи не був членом його родини і не був членом сім'ї ОСОБА_8, він звернувся до суду з позовом про скасування реєстрації відповідача та його виселення.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2014 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 в повному обсязі.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення районного суду та задовольнити позов в повному обсязі. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необгрунтованість рішення суду. Вказує на ті ж обставини, що і в суді першої інстанції..

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини 1 і 2 статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини , якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані ( порушення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При вирішенні справи судом першої інстанції в порушення норм права допущено неповне з'ясування обставин у справі, що мають істотне значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими та не застосування закону, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, що згідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що на момент реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_3 у спірній квартирі АДРЕСА_1 22.12.2010 року, ОСОБА_2 за рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.05.2010 року був визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням та знятий з реєстрації у вказаному житловому приміщенні.. Тому надання ним згоди на реєстрацію ОСОБА_3 за вказаною адресою потрібно не було.

Судова колегія не може погодитися з вказаним висновком суду першої інстанції, так як він не відповідає обставинам справи, добутим у справі доказам та вимогам закону.

Матеріали справи свідчать, що позивач 9 серпня 1994 зареєстрував шлюб з Коновченко (у шлюбі Волжіна) ОСОБА_5 та з цього часу поселився в її квартирі за адресою АДРЕСА_1. Як член її сім"ї 15 лютого 1995 року він був зареєстрований у вказаній квартирі, де проживав разом з дружиною ОСОБА_6 і ОСОБА_4 Особовий рахунок був відкритий на ім'я родички дружини ОСОБА_7, яка раніше проживала в ній і померла 18 грудня 1978 року. Після її смерті у спірній квартирі проживала його дружина ОСОБА_6 , її родичка ОСОБА_4 та позивач. Особовий рахунок не переоформлювався, вищезазначена квартира не приватизована ( а. с. 15). Поселившись в спірному житловому приміщенні, позивач разом з дружиною за їх спільні кошти сплачував комунальні платежі. У спірній квартирі знаходилося і по даний час знаходиться їх спільне майно, та вказана квартира є місцем постійного проживання позивача. Іншої жилої площі він не має.

12.11.2003 року було розірвано шлюб між позивачем та ОСОБА_6. Але позивач продовжував проживати в цій квартирі та підтримував сімейні стосунки з ОСОБА_6

З пояснень позивача вбачається, що з 2009 року ОСОБА_6 стала хворіти, на її лікування були потрібні кошти. Позивач утримував ОСОБА_6, купував ліки, зазначене підтверджується копіями чеків. В цей час він працював водієм, робота була пов"язана з відрядженнями( а. с. 17). Під час відряджень ОСОБА_6 по господарству допомагала сусідка ОСОБА_9- мати відповідача.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6 померла. Після її смерті позивач продовжував проживати у вказаній квартирі, в квартирі знаходяться його особисті речі.

З матеріалів справи встановлено, що заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 травня 2010 року ОСОБА_2 визнаний таким, який втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 та зобов'язано Відділ громадянства міграції і реєстрації фізичних осіб Комінтернівського району м. Харкова зняти з реєстрації ОСОБА_2 за вказаною адресою( а. с. 7).

Як пояснив позивач, ОСОБА_6 не повідомляла його про вказане рішення суду.

22 грудня 2010 року у вказаній квартирі будо зареєстровано сусіда ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, який на цей час був неповнолітнім( а. с. 82).

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 липня 2012 року вищезазначене заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 травня 2010 року було скасовано та справу призначено до розгляду у загальному порядку (а.с. 8). Ухвалою цього суду від 20 вересня 2012 року провадження у зазначеній справі було закрито (а.с. 9).

З листа КП "Жилкомсервіс" №12438/2/0705 від 15.07.2014 року вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 тобто у спірній квартирі зареєстрований ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 22.12.2010 року по теперішній час, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, був зареєстрований 15.02.1995 року по 28.07.2010 року (знятий з реєстраційного обліку за рішенням Комінтернівського районного суду і. Харкова №2-1907/10 від 19.05.2010 року), а з 12.12.2013 року - скасовано зняття з реєстрації на виконання ухвали Комінтернівського суду №2020/3030/2012 від 13.07.2012 року (а.с. 120). Тобто реєстрація позивача в спірній квартирі була поновлена з часу попередньої реєстрації з 15 лютого 1995 року.

Відповідно до листа Комінтернівського РВ в м. Харкові Департаменту міграційної служби України в Харківській області на ім'я ОСОБА_2 № 19/2617 від 27.06.2014 року, позивачу за його зверненням було роз'яснено, що 12.12.2013 року згідно до заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.05.2010 року Комінтернівським РВ у м. Харкові була поновлена реєстрація місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 167).

Згідно ст. 65 Житлового кодексу України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей й зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої згоди про порядок користування жилим приміщенням.

Порядок реєстрації місця проживання, зняття з реєстрації громадян, які на законних підставах, перебувають в Україні визначено Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року.

Відповідно до ст. 3 цього Закону реєстрацією є внесення відомостей до паспортного документу про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Статтею 6 вказаного закону встановлено порядок та строки реєстрації місця проживання, а також перелік необхідних документів для проведення такої реєстрації.

Відповідно до ст. 7 Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 р. зі змінами згідно Постанов Пленуму Верховного Суду України № 2 від 10.03.1989 р. та № 13 від 25.12.1992 р. та .№ 15 від 25.05.98 р., вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з"ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема чи була письмова згода на це всіх членів сім"ї наймача.

З пояснень позивача та матеріалів справи вбачається, що позивач не давав згоду на реєстрацію та вселення ОСОБА_3 в спірну квартиру. ОСОБА_3 не був членом його сім"ї та не був членом сім"ї померлої ОСОБА_6 Більш того, як встановлено, ОСОБА_3 на час реєстрації був неповнолітнім. Зазначене не спростовано представником відповідача.

Відповідно до ст.ст. З, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 109 Житлового кодексу України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

В зв"язку з наведеним висновок суду першої інстанції, що на час реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_3 у спірній квартирі АДРЕСА_1 22.12.2010 року, ОСОБА_2 за рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.05.2010 року був визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням та знятий з реєстрації у вказаному житловому приміщенні і тому надання ним згоди на реєстрацію ОСОБА_3 за вказаною адресою потрібно не було є помилковим та безпідставним.

За таких обставин судова колегія задовольняє частково апеляційну скаргу ОСОБА_2.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції скасовує в частині відмови в задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_3. Позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині задовольняє, виселивши його з спірної квартири.

Крім того, суд першої інстанції правильно вирішив, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку. Вирішення питання про зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про виселення. Більш того, Комінтернівський РВ в м. Харкові Департаменту міграційної служби України в Харківській області не є відповідачем у справі та залучений у якості третьої особи і суд не може зобов"язувати його про вчинення будь- яких дій.

Виходячи з наведеного колегія суддів, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що згідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування в частині відмови в задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_3.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині слід задовольнити та виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1

В іншій частині вказане рішення судова колегія залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.3 ч. 1 ст. 307, 309, 313, 317, 319, 323, 324 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2014 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_3.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині задовольнити.

Виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1

В іншій частині вказане рішення залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: