У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Нагорняка В.А.,
Черненко В.А.,Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_6, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Папір», про стягнення заборгованості; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Папір», про визнання договору недійсним, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2008 року ПАТ «ВТБ Банк» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 31 березня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк», та ТОВ «Виробниче підприємство «Папір» укладено кредитний договір №9/08В, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді невідновлюваної відкличної кредитної лінії з правом конвертації в національну валюту в сумі 990 тис. доларів США з кінцевим строком користування до 29 березня 2013 року, а відповідач зобов'язався повернути їх з виплатою процентної ставки у розмірі 12,1% річних у строк, встановлений договором.

Згідно з додатковою угодою № 1 від 01 жовтня 2008 року до кредитного договору внесено зміни, плата за користування кредитом становить 13,5%. Згідно з договором № 3 про внесення змін до кредитного договору від 27 вересня 2011 року, здійснено рефінансування заборгованості з доларів США в гривню, змінено вид кредитної лінії на невідновлювальну мультивалютну кредитну лінію, сума ліміту кредитування 7934850,00 грн, плата за користування кредитом встановлена у вигляді диференційованої ставки, яка передбачає базовий розмір процентів 15,5% річних в гривні і 13,5% річних в доларах США та підвищений розмір процентів за невиконання окремих зобов'язань за кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобов'язань, взятих за вказаним кредитним договором, 31 березня 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк», позичальником та ОСОБА_6 укладено договір поруки №9/08В-П-5, який викладений у новій редакції згідно договору №1 про внесення змін до договору поруки від 27 вересня 2011 року, за змістом якого, ОСОБА_6 поручився перед ВАТ «ВТБ Банк» за виконання ТОВ «Виробниче підприємство «Папір» зобов'язань щодо повернення кредитних коштів, отриманих за кредитним говором.

Посилаючись на те, що ТОВ «Виробниче підприємство «Папір» свої зобов'язання за кредитним договором не виконало, не повернуло кредит та не сплатило проценти за користування коштами, внаслідок чого, виникла заборгованість, яка станом на 20 серпня 2013 року становить 9934850,00 грн, позивач просив стягнути з ОСОБА_6 на свою користь вищезазначену суму кредитної заборгованості.

У листопаді 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ «ВТБ Банк», третя особа - ТОВ «Виробниче підприємство «Папір», про визнання договору поруки недійсним, посилаючись на те, що він не укладав і відповідно не підписував будь-яких угод з ПАТ «ВТБ Банк». Оскільки договори були підписані невідомою особою, просив визнати недійсним договір поруки №9/08В-П-5 від 31 березня 2008 року, укладений між ВАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк», ОСОБА_6 та ТОВ «Виробниче підприємство «Папір», а також визнати недійсним договір №1 від 27 вересня 2011 року про внесення змін до договору поруки №9/08В-П-5 від 31 березня 2008 року.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2015 року, в задоволенні позовних вимог ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_6 до ПАТ «ВТБ Банк» про визнання договору недійсним задоволено.

Визнано недійсним договір поруки №9/08В-П-5 від 31 березня 2008 року, укладений між ВАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк», ОСОБА_6 та ТОВ «Виробниче підприємство «Папір».

Визнано недійсним договір №1 від 27 вересня 2011 року про внесення змін до договору поруки №9/08В-П-5 від 31 березня 2008 року, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк», ОСОБА_6 та ТОВ «Виробниче підприємство «Папір».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «ВТБ Банк», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 31 березня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк», та ТОВ «Виробниче підприємство «Папір» укладений кредитний договір №9/08В, за умовами якого товариство отримало кредит у вигляді невідновлюваної відкличної кредитної лінії з правом конвертації в національну валюту в сумі 990 тис. доларів США з кінцевим строком користування до 29 березня 2013 року, а відповідач зобов'язався повернути їх з виплатою процентної ставки у розмірі 12,1% річних.

Додатковою угодою № 1 від 01 жовтня 2008 року до кредитного договору було внесено зміни, за умовами якої передбачалося збільшення плати за користування кредитом до 13,5% річних.

Згідно з договором № 3 про внесення змін до кредитного договору від 27 вересня 2011 року, здійснено рефінансування заборгованості з доларів США в гривню, змінено вид кредитної лінії на невідновлювальну мультивалютну кредитну лінію, сума ліміту кредитування 7934850,00 грн, плата за користування кредитом встановлена у вигляді диференційованої ставки, яка передбачає базовий розмір процентів 15,5% річних в гривні і 13,5% річних в доларах США та підвищений розмір процентів за невиконання окремих зобов'язань за кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 31 березня 2008 року між кредитором, позичальником та ОСОБА_6 укладено договір поруки №9/08В-П-5 від 21 березня 2008 року, який викладений у новій редакції згідно договору №1 про внесення змін до договору поруки №9/08В-П-5 від 31 березня 2008 року, за змістом якого, ОСОБА_6 поручився перед ВАТ «ВТБ Банк» за виконання ТОВ «Виробниче підприємство «Папір» зобов'язань щодо повернення кредитних коштів отриманих за кредитним договором №9/08В.

Висновком судово-почеркознавчої експертизи №70/04-7 від 13 лютого 2014 року встановлено, що підпис на оригіналі договору поруки №9/08В-П-5 від 31 березня 2008 року, що укладений між ВАТ «ВТБ Банк», ОСОБА_6 та ТОВ «Виробниче підприємство «Папір» виконаний не ОСОБА_6, а іншою особою. Підпис на п'ятій сторінці у графі «Поручитель» оригіналу договору №1 від 27 вересня 2011 року, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк», ОСОБА_6 та ТОВ «Виробниче підприємство «Папір» виконаний не ОСОБА_6, а іншою особою. Підпис на зворотному боці п'ятої сторінки у графі «Прошнуровано, пронумеровано та скріплено печаткою» оригіналу договору №1 від 27 вересня 2011 року про внесення змін до договору поруки №9/08В-П-5 від 31 березня 2008 року, укладений між ПАТ «ВТБ Банк», ОСОБА_6 та ТОВ «Виробниче підприємство «Папір» виконаний не ОСОБА_6

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що висновком судової експертизи встановлено відсутність волевиявлення ОСОБА_6 на укладення договору поруки, у зв'язку з чим зустрічні позовні вимоги про визнання недійсним цього договору та договору про внесення змін до нього відповідно до ч. 3 ст. 203, ст. 215 ЦК України підлягають задоволенню.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржені судові рішення не відповідають.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 4 ст. 10 ЦПК України).

Згідно з положеннями ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Звертаючись до суду із зустрічними позовними вимогами про визнання недійсними договорів, ОСОБА_6 вказував, що не підписував договір поруки №9/08В-П-5 від 31 березня 2008 року, та договір №1 від 27 вересня 2011 року про внесення змін до договору поруки.

Також, ОСОБА_6, відповідно до статті 143 ЦПК України подав заяву про призначення почеркознавчої експертизи у справі для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань.

Згідно з ч.ч. 1 та 3 ст. 144 ЦПК України експертиза призначається ухвалою суду, де зазначаються: підстави та строк для проведення експертизи; з яких питань потрібні висновки експертів, ім'я експерта або найменування експертної установи, експертам якої доручається проведення експертизи; об'єкти, які мають бути досліджені; перелік матеріалів, що передаються для дослідження, а також попередження про відповідальність експерта за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків.

При визначенні об'єктів та матеріалів, що підлягають направленню на експертизу, суд у необхідних випадках вирішує питання щодо відібрання відповідних зразків.

Призначення судових експертиз та експертних досліджень судовим експертам державних спеціалізованих науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України та атестованим судовим експертам, які не є працівниками державних спеціалізованих установ (далі - експерти), їх обов'язки, права та відповідальність, організація проведення експертиз та оформлення їх результатів здійснюються у порядку, визначеному, зокрема, Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08 жовтня 1998 року (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 1.3 Інструкції підставою для проведення експертиз відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ (постанова, ухвала) про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або письмове звернення потерпілого чи сторони захисту кримінального провадження (далі - документ про призначення експертизи (залучення експерта)), у якому обов'язково зазначаються реквізити, перелік питань, поставлених експерту, а також об'єкти, що підлягають дослідженню.

Пунктом 3.4 Інструкції передбачено, що вилучення об'єктів, що підлягають дослідженню, та відібрання зразків оформлюються протоколом згідно з вимогами процесуального законодавства. У них, крім загальних реквізитів такого роду документів, зазначається, які саме зразки були вилучені або відібрані, їх кількість, умови відбору або вилучення, а також інші обставини, що мають значення для вирішення поставлених питань. Протокол підписується всіма особами, які брали участь у вилученні об'єктів, відібранні зразків.

Крім того, порядок підготовки та призначення судових експертиз, зокрема почеркознавчої експертизи, врегульовано Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, що затверджені наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08 жовтня 1998 року (далі - Рекомендації).

Підпунктом 1.3 Рекомендацій визначено, що для проведення досліджень орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен(на) надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації.

Вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (буквені та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до відкриття кримінального провадження, провадження в справах про адміністративні правопорушення, цивільних, адміністративних чи господарських справах і не пов'язані з їх обставинами; умовно-вільними є зразки почерку, виконані певною особою до відкриття провадження у справі, але пов'язані з обставинами цієї справи, або виконані після відкриття провадження у справі, але не в зв'язку з її обставинами; експериментальні зразки почерку - це такі, що виконані за завданням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у зв'язку з призначенням даної експертизи.

Згідно з п.п. 1.4 Рекомендацій перед приєднанням вільних та умовно-вільних зразків до матеріалів справи орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен(на) пред'явити їх особі, яка підлягає ідентифікації, а потім позначити кожний зразок, тобто указати, що це вільний зразок почерку (підпису) певної особи (указати її прізвище, ім'я, по батькові), та посвідчити це своїм підписом.

У разі неможливості пред'явити зазначені зразки (смерть виконавця, від'їзд тощо) як зразки слід надавати документи або інші папери, на яких рукописні тексти (підписи) достовірно виконані особою, щодо якої ставиться питання з ідентифікації її як виконавця досліджуваного рукопису (наприклад, заяву про отримання паспорта (форма № 1), паспорт, різного роду посвідчення, на яких є власноручний підпис, тощо).

З ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2013 року вбачається, що експертизу у справі постановлено провести на підставі наданих експериментальних зразків підписів, вільних та умовно-вільних зразків підписів особи (у тому числі копій), що містяться у матеріалах справи.

З матеріалів справи вбачається, що експериментальні зразки підписів, вільні та умовно-вільні зразків підписів ОСОБА_6 надано суду його представником.

Матеріали справи не містять доказів того, що судом першої інстанції, який призначив експертизу, здійснювався відбір експериментальних зразків підпису ОСОБА_6, як це передбачено п.п. 1.4 Рекомендацій.

Крім того, з висновку судово-почеркознавчої експертизи №70/04-7 від 13 лютого 2014 року вбачається, що на відповідну експертизу надано технічне зображення договору поруки №9/08В-П-5 та договору №1 від 27 вересня 2011 року про внесення змін до договору поруки, що суперечать вимогам п.п. 1.1 Рекомендацій, за положенням якого для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

Також, п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» судам роз'яснено, що повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов'язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав обвинуваченого чи інших осіб.

Згідно із клопотанням від 10 квітня 2014 року, ПАТ «ВТБ Банк» просило суд призначити у справі повторну експертизу, проведення якої доручити Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2014 року задоволено вказане клопотання та призначено відповідну повторну експертизу.

Однак, відповідно до повідомлення № 5039 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз зазначену експертизу не було проведено, у зв'язку із ненаданням експертові необхідних додаткових матеріалів, зокрема, вільних та експериментальних зразків підписів та почерку ОСОБА_6

Відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій, у порушення ст.ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України на зазначене уваги не звернули, не в повній мірі визначились з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, зокрема, не перевірили належним чином та не спростували доводи позивача відносно того, що порядок підготовки та проведення експертизи, на підставі висновку якої вирішено спір, не відповідав вимогам чинного законодавства, а тому дійшли передчасних висновків про відмову у позові та задоволення зустрічних позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення, зазначені у частинах першій і другій цієї статті, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2015 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
В.А. Нагорняк
В.А. Черненко
С.П. Штелик