У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Комунального підприємства «Центральний» Подільського району м. Києва, третя особа - ОСОБА_3, про зміну договору найму житлового приміщення та зобов'язання вчинити дії та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_8, треті особи: Служба у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, Комунальне підприємство «Центральний» Подільського району м. Києва, про визнання осіб такими, що втратили право користування приміщенням квартири, за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_7, Комунальне підприємство «Центральний» Подільського району м. Києва, про визнання права користування приміщенням квартири, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_10 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про зміну договору найму житлового приміщення і просила змінити договір найму житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 та зобов'язати КП «Центральний Подільського району міста Києва» укласти з позивачем окремий договір найму житлового приміщення і відкрити на її ім'я окремий особовий рахунок на дві ізольовані кімнати загальною площею 46,2 кв. м: одна кімната площею 24,6 кв. м, а друга кімната - 21,6 кв. м, а місця загального користування залишити у спільному користуванні сторін та укласти окремий договір найму.

ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8 про визнання користування житловим приміщенням квартири. Посилався на те , що відповідачі більше не проживають в АДРЕСА_1 , а тому просив на підставі ст. 71, 72 ЖК України визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

ОСОБА_9 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 ОСОБА_8 про визнання права користування житлом, посилаючись на те, що з 1993 року вона постійно проживає в АДРЕСА_1, в яку поселилась зі згоди свого чоловіка ОСОБА_5, з яким зареєструвала шлюб 07 квітня 2001 року. З часу її вселення в квартиру вона постійно проживає в ній і користується нею, іншого житла у неї немає. Відповідачі не заперечували проти її проживання в спірній квартирі, в якій вона проживає 21 рік, що свідчить про те, що вони висловлювати згоду на її проживання в квартирі, але письмово надати згоду на її реєстрацію в квартирі відмовляються.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 та ОСОБА_9 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_10, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині залишення без задоволення позовних вимог ОСОБА_4, виключивши із мотивувальної частини рішення висновки про наявність чотирикімнатної квартири загальною площею 86,5 кв. м, із зазначенням про те, що спірна квартира є трикімнатною, жилою площею 49,1 кв. м, загальною - 64,2 кв. м.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм процесуального права.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами попередніх інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_10 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Леванчук А.О. Нагорняк В.А. Писана Т.О.