Справа №589/5153/13-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/927/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Рибалки В. Г. , Хвостика С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Казенного підприємства «Шосткинський казенний завод «Імпульс»

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 22 липня 2014 року

у цивільній справі за позовом Казенного підприємства «Шосткинський казенний завод «Імпульс» до ОСОБА_3, ОСОБА_4

про відшкодування шкоди, заподіяної нестачею товарно - матеріальних цінностей,

в с т а н о в и л а:

04 вересня 2013 року КП «ШКЗ «Імпульс» звернулося із окремими вищезгаданими позовами до ОСОБА_3 та до ОСОБА_4, які ухвалою суду від 14 жовтня 2013 року були обєднані в одне провадження.

КП «ШКЗ «Імпульс» позовні вимоги обґрунтовувало тим, що комірник ОСОБА_3 та старший комірник ОСОБА_4 неналежно виконуючи трудові обовязки та в порушення укладених з кожною з них окремих договорів про повну матеріальну відповідальність, допустили недостачу ввіреного майна на складі по зберіганню металовідходів (41018). Проведеною 23 липня 2013 року позачерговою інвентаризацією було виявлено недостачу брухту кольорового металу: 1387,2 кг «мідь2» та 962 кг «нікель 6, МН95-5», загальною вартістю 112761,60 грн.

Посилаючись на такі обставини та уточнивши позовні вимоги, КП «ШКЗ «Імпульс» просило стягнути з кожної відповідачів по 56380,80 грн. матеріальної шкоди.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 22 липня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням колегії суддів апеляційного суду Сумської області від 09 жовтня 2014 року апеляційну скаргу КП «ШКЗ «Імпульс» задоволено частково.

Скасовано рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 22 липня 2014 року в даній справі та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнуто на користь КП «ШКЗ «Імпульс» з ОСОБА_3 28190,40 грн. матеріальної шкоди та 422,85 грн. на повернення судового збору.

Стягнуто на користь КП «ШКЗ «Імпульс» з ОСОБА_4 28190,40 грн. матеріальної шкоди та 422,85 грн. на повернення судового збору.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 та до ОСОБА_4 задоволено частково.

Скасовано рішення апеляційного суду Сумської області від 09 жовтня 2014 року, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи вищевказане рішення суду апеляційної інстанції, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ свої висновки мотивувала тим, що апеляційний суд не врахував положення ст. 134, 135-2, 138 КЗпП України та розяснень викладених у п. 3, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками». Вирішуючи спір по суті позовних вимог суд апеляційної інстанції не зясував належним чином, в чому полягає відповідальність кожного з відповідачів, не звернув уваги, що в інвентаризаційних описах не вказано причину утворення недостачі, не встановив дійсну причину недостачі, не встановив внаслідок яких неправомірних дій кожної з відповідачок заподіяно шкоду підприємству, в чому полягає вина кожної з них, та ступінь вини кожної з них, період, в який виникла нестача, не навів мотивів відхилення доводів ОСОБА_3, що на час проведення інвентаризації вона перебувала у відпустці.

Також поза увагою колегії суддів апеляційного суду залишилось те, що позовні вимоги КП «ШКЗ «Імпульс» ґрунтуються на спричинені останньому матеріальних збитків відповідачами виходячи з умов трудових договорів та договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, в той час як солідарне відшкодування завданої шкоди передбачає наявність укладеного між роботодавцем та працівниками (бригадою) договору про повну колективну(бригадну) відповідальність, якого матеріали справи не містять.

В апеляційній скарзі КП «ШКЗ «Імпульс» посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Доводить, що відповідачі систематично допускали порушення п.2.1, 2.2, 2.12, 2.15 робочої інструкції щодо забезпечення зберігання матеріальних цінностей, що призвело до нестачі, а тому на підставі укладених договорів повинні нести повну матеріальну відповідальність, кожна по 1/2 частині від заподіяного розміру шкоди.

У судовому засіданні представник КП «ШКЗ «Імпульс» ОСОБА_5 підтримала доводи апеляційної скарги.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції по суті виходив з того, що ОСОБА_3 з 31 липня 1978 року працювала на різних посадах в КП «ШКЗ «Імпульс», зокрема з 20 березня 1998 року комірником складу лакофарб ВМТП (т.1 а.с.5-6, 7, 8-12).

ОСОБА_4 з 27 червня 1970 року також працювала на цьому ж підприємстві, зокрема, на посадах комірника з 01 грудня 1981 року, а 13 вересня 2010 року звільнилась за власним бажанням. 28 грудня 2010 року вона знову прийнята на роботу в КП «ШКЗ «Імпульс» старшим комірником складу по зберіганню металовідходів (т.1 а.с.63-65).

Наказом від 31 травня 2012 року №677к ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за їх особистими заявами, з 01 червня 2012 року переведено, відповідно, комірником та старшим комірником складу по зберіганню металовідходів (склад 41018) складів відділу матеріально-технічного постачання (т.1 а.с.13-16).

У 2012 році з ними укладались індивідуальні договори про повну матеріальну відповідальність (т.1 а.с.21, 75).

Згідно з наказом по підприємству від 30 січня 2013 року №46, до 15 квітня 2013 року проведено реструктуризацію складів відділу матеріально-технічного постачання, зокрема обєднано склад по зберіганню кольорових металів (код 41002) і склад по зберіганню металовідходів (код 41018) та організовано новий склад по зберіганню кольорових металів та металовідходів з кодом 41002 (т.2 а.с.46).

У звязку з названою реструктуризацією, наказом від 11 квітня 2013 року №558к ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за їх згодою з 15 квітня 2013 року переведені, відповідно, комірником та старшим комірником цього новоствореного складу 41002 (т.1 а.с.17-19).

Кожна з них 15 квітня 2013 року окремо уклала з роботодавцем договір про повну матеріальну відповідальність.

Відповідно до цих договорів ОСОБА_3 і ОСОБА_4, кожна окремо, зобовязувалась: забезпечити цілісність матеріальних цінностей, що їм передані за інвентаризаційним описом складу №41002 станом на 15 квітня 2013 року та виконувати усі встановлені правила приймання, зберігання, відпускання і кількісного обліку матеріальних цінностей, надавати у встановлений строк звітність за затвердженою формою; у випадку виявлення нестачі матеріальних цінностей, наднормативного природного зменшення або їх псування з її вини відшкодувати повну вартість таких матеріальних цінностей (т.1 а.с.22, 76).

На підставі вищезгаданого наказу від 30 січня 2013 року №46, в період з 01 по 11 квітня 2013 року комісією у складі начальника бюро ВМТП ОСОБА_6, інженера ОСОБА_7, бухгалтера ОСОБА_8, у присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 була проведена інвентаризація товарно-матеріальних цінностей складу 41018, якою встановлено фактична наявність облікованих на складі кольорових металів (т.1 а.с.81-87).

Права та обовязки відповідачів визначено робочою інструкцією комірника складського господарства ВМТП, затвердженою директором КП «ШКЗ «Імпульс» 20 вересня 2010 року, факт ознайомлення з якою вони засвідчили своїми підписами на звороті цього документу (т.1 а.с.23-26, 77-80).

На підприємстві наказами від 23 жовтня 2012 року №466 та від 25 квітня 2013 року №195 на 2013 рік встановлений скорочений чотириденний робочий тиждень (з неробочим днем пятниця) (т.2 а.с.198, 199).

ОСОБА_3 в період з 08 по 22 липня 2013 року перебувала у щорічній відпустці, однак наказ про її заміщення не видавався (т.2 а.с.196, 247, 248).

Як визнали сторони, у четвер 18 липня 2013 року при відвантаженні у першій половині робочого дня зі складу металу старший комірник ОСОБА_4 виявила нестачу кольорових металів, про що вона доповіла керівництву підрозділу і помічнику директора по МТЗ та перевезеннях.

Наступного ж робочого дня в понеділок 22 липня 2013 року директор КП «ШКЗ «Імпульс» видав наказ №354 про проведення на складі 41002 (будівля М-21) позачергової інвентаризації та визначив склад цієї комісії (т.1 а.с.20, 73).

Наказом КП «ШКЗ «Імпульс» від 22 липня 2013 року №960к відкликано із щорічної основної відпустки комірника складу по зберіганню кольорових металів та металовідходів складів відділу матеріально-технічного постачання (складу 41002) ОСОБА_3 (таб. № 18925) з 23 липня 2013 року по 04 серпня 2013 року, з її згоди. Оплату праці провести за фактично відпрацьований час, з урахуванням суми, що була нарахована на оплату невикористаної частини відпустки. Невикористані дні відпустки надати іншим часом згідно особистої заяви. Підстава: службова записка начальника відділу матеріально-технічного постачання ОСОБА_9 (т. 2 а.с. 248).

Як вбачається з інвентаризаційних описів товарно-матеріальних цінностей, складених вказаною комісією, інвентаризація проводилась у період з 23 по 25 липня 2013 року, різниця в наявності брухту кольорових металів за період з 11 квітня 2013 року по 23 липня 2013 року складає 1387,2 кг «мідь 2», 962 кг «нікель 6, МН95-5», тобто має місце недостача. З цим фактом відповідачки погодились, особисто підписавшись у вказаних описах (т.1 а.с.81-93).

Згідно з проведеним КП «ШКЗ «Імпульс» 31 липня 2013 року розрахунком розміру збитків від недостачі вказаних матеріальних цінностей, підприємству завдано шкоду в сумі 112761,60 грн. (т.1 а.с.40, 94).

Висновком субєкта оціночної діяльності ФОП «ОСОБА_10М.» від 29 жовтня 2013 року №14-10/13 завдані підприємству збитки від недостачі брухту кольорових металів визначено у розмірі 113455 грн. 20 коп. (т.1 а.с.213-221).

Відмовляючи за таких у цілому правильно встановлених обставин у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що позивач не довів наявності в діях відповідачів ознак винності та протиправності, які призвели до недостачі товарно-матеріальних цінностей та їх причетності до цього, а тому не вбачав законних підстав для покладення на цих працівників матеріальної відповідальності за завдану підприємству недостачею шкоду.

Крім того, суд вважав, що за вищезгаданих обставин повинна існувати колективна (бригадна) матеріальна відповідальність, яка не забезпечена відповідачкам з урахуванням характеру та умов зберігання ввіреного майна.

Проте, повністю погодитись з такими висновками суду неможливо з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України, зокрема передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Суд першої інстанції названих вимог закону дотримався не повністю.

Так, ст. 130 КЗпП України визначено загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників.

Згідно з п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначаєтьсяКабінетом Міністрів України.

Враховуючи повнолітній вік відповідачок, характер виконуваних ними робіт, а також, що посади, які вони займали відносяться до відповідного Переліку, затвердженого постановою Державного комітету РМ СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріатом ВЦРПС від 28 грудня 1977 року №447/24, укладення підприємством з кожною з них письмових договорів про індивідуальну повну матеріальну відповідальність відповідає ст.135-1 КЗпП України.

В силу ст.135-2 КЗпП України укладення договору про колективну матеріальну відповідальність є правом, в першу чергу роботодавця, а не обовязком сторін, однак відповідачки на укладенні саме такого договору не наполягали.

За таких обставин, протилежний висновок суду не ґрунтується на законі і позивач не зобовязаний подавати суду на підтвердження своїх вимог договір про колективну відповідальність з відповідачками.

Відповідно до ст.138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу, а саме: працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Колегія суддів вважає, що позивачем подано належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження вищевказаних умов, з огляду на наступне.

Як убачається з п.2.1 вищеназваної Робочої інструкції, комірник щоденно при прийманні від охорони і відкритті складського приміщення отримує в караулі пенал з ключами, перевіряє на пульті в караулі стан сигналізації, спільно зі стрілком ВОХР оглядає стан складського приміщення (стіни, вікна, замки, пломби, (печатки) і т.д.). Зобовязаний щоденно відкривати і перевіряти наявність матеріалів на ввіреному складі. При відсутності слідів пошкодження на складському приміщенні приймає склад, про що робить запис в журналі приймання-здачі приміщень під охорону і відкриває склад.

Склад, у якому працювали відповідачки, знаходиться на допоміжній території підприємства, яка обнесена огорожею із залізобетонних плит висотою 3 м та охороняється підрозділом ВОХР. Вхід (вїзд) на цю територію здійснюється по перепусткам (т.1 а.с.120, т.2 а.с.229).

Приміщення складу (ангар М-21) у 2013 році пройшло паспортизацію, виконану Державним підприємством «Макіївський державний проектний інститут» (т.1 а.с.187, т.2 а.с.228, 230-237), воно обладнано замками, щоденно опечатується та ставиться на сигналізацію, яка підключена до централізованого пульту ВОХР (т.2 а.с.219-225).

У період з часу останньої інвентаризації та передачі майна під відповідальність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (15 квітня 2013 року) до дня виявлення нестачі (18 липня 2013 року) випадків злому замків, порушення печаток чи спрацювання охоронної сигналізації на складі не зафіксовано (т.2 а.с.213-218, 226), проте саме в цей період часу виникла недостача брухту кольорового металу, винною в якій є кожна з відповідачок окремо.

Письмові докази, що знаходяться у справі на вищезгаданих аркушах, подані позивачем, є належними, допустимими та достовірними, такими, що спростовують заперечення відповідачів про неналежний стан приміщення, запірних пристроїв та неодноразове спрацювання сигналізації. Відповідачки не надали жодних доказів того, що звертались з цього приводу до відповідальних осіб, а доповідна ОСОБА_4 датована лише 08 серпня 2013 року (т.1 а.с.121), тобто значно пізніше виявленої недостачі.

Звернення КП «ШКЗ «Імпульс» до правоохоронних органів по факту виявленої нестачі брухту кольорових металів та відкриття, з внесенням 30 липня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, кримінального провадження №000166 за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.185 КК України, досудове слідство по якому перебувало провадженні слідчого відділу Шосткинського МВ УМВС України в Сумській області, а 01 вересня 2014 року спрямоване до органів прокуратури для визначення підслідності (т.1 а.с.155, 232, т.2 а.с.21, 22, 239), вказаних висновків не спростовують оскільки факти скоєння розкрадання чи іншого злочину, повязаного з даною нестачею, можуть бути встановлені лише вироком суду, що набрав законної сили.

Пунктами 2.2, 2.10, 2.12 Робочої інструкції комірника, які є обовязковими до виконання кожною з відповідачок, визначено його обовязок приймати на склад матеріально-технічні цінності шляхом зважування, перерахунку і заміру, забезпечити умови зберігання; щоденно вести кількісний облік матеріалів; періодично, не чекаючи інвентаризації, вибірково проводити звірку фактичних залишків матеріалів з карточкою складського обліку.

У пункті 2.15 йдеться про обовязок комірника, при виході у відпустку всі товарно-матеріальні цінності передати особі, призначеній на заміщення.

Проте, маючи тривалий стаж роботи за даною професією та будучи досвідченими комірниками, вищевказані пункти цієї Робочої інструкції кожна відповідачка окремо порушила та не вела щоденно кількісний облік матеріалів, не проводила періодично вибірково звірку фактичних залишків матеріалів з карточкою складського обліку. ОСОБА_3 не наполягала на призначенні іншої особи для її заміщення та пішла у відпустку, не передавши товарно-матеріальні цінності іншій відповідальній особі.

Крім того, усупереч п.2.1 Робочої інструкції, при відкритті 18 липня 2013 року складу ОСОБА_4 не перевірила візуально наявність матеріалів на ввіреному складі. Про це, за наявності факту недостачі, свідчить відсутність відповідних записів у журналі приймання і здавання приміщень (т.2 а.с.213-218) і та обставина, що розташування металу дозволяло вільно його оглянути, оскільки до п.3.6 Інструкції з охорони праці (т.2 а.с.208-211) мідь-2 зберігалась у відкритих металевих контейнерах розмірами 750х1120х710 мм, які розташовувались в один ярус, а нікель-6 у відкритих металевих контейнерах розмірами 480х55х750 мм, розташованих у два яруси, причому зазор між нижнім та верхнім контейнером складав 120 мм (т.2 а.с.212).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вищезгадані факти та докази вказують на відповідальність кожної відповідачки за майнову шкоду завдану позивачу.

Як убачається з інвентаризаційних описів товарно-матеріальних цінностей, складених повноважною комісією позивача, інвентаризація на складі, який є робочим місцем відповідачок, проводилась у період з 23 по 28 липня 2013 року, за участі ОСОБА_4 і ОСОБА_3, недостача брухту кольорового металу склала: 1387,2 кг «мідь2» та 962 кг «нікель 6, МН95-5» (т.1 а.с. 81-93).

Зазначені інвентаризаційні описи, складено відповідно до Типової форми первинних облікових документів з обліку сировини та матеріалів, затвердженої наказом Міністерства статистики України від 21 червня 1996 року №193 (типова форма М-21). Складаються такі описи при знятті натуральних залишків в товарно-матеріальних цінностях по кожному окремому складу, дільниці, обєкту, які знаходяться у матеріально відповідальних осіб.

В описі вказується: найменування матеріалів, їх номенклатурні номери, тип, сорт, розмір та інші ознаки відповідності. В кінці інвентаризаційного опису підписуються усі члени комісії та матеріально відповідальні особи.

Вищезгадана типова форма М-21 не містить положень щодо зазначення в інвентаризаційних описах даних про причину утворення недостачі (встановлення дійсної причини недостачі).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вищезгадані інвентаризаційні описи є належними, допустимими та достовірними письмовими доказами (ст.ст. 57-59, 64 ЦПК України), протилежного відповідачки в порушення ст.ст. 10, 60 ЦПК України не довели.

Відповідно до наказу КП «ШКЗ «Імпульс» від 22 липня 2013 року №960к ОСОБА_3 відкликана із щорічної основної відпустки з 23 липня 2013 року по 04 серпня 2013 року, з її згоди (т. 2 а.с. 248).

Ураховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що вищезазначені винні порушення трудових обовязків відповідачами, кожною окремо, знаходяться у прямому причинному звязку з недостачею, що завдала матеріальних збитків підприємству, їх спільних умисних дій не встановлено, а тому в силу ч.1,2 ст.130, п.1 ч.1 ст.134, ст.ст.135-1, 138 КЗпП України повинні відшкодувати пряму дійсну шкоду в рівних частках кожна, ступінь вини відповідачок, на думку колегії суддів, є однаковою.

У той же час, колегія суддів відповідно до ст. 137 КЗпП враховує конкретну обстановку, за якої таку шкоду було заподіяно, кожною з відповідачок окремо.

Так, чергові відпустки та відпустки без збереження заробітної плати (т.2 а.с.124-126, 128-130) надавались ОСОБА_4 і ОСОБА_3, незважаючи на те, що вони товарно-матеріальні цінності не передавали іншим особам, які повинні були призначатись на заміщення, а накази про їх заміщення роботодавцем взагалі не видавались.

Відповідно п.2.1, 2.3., 2.7, 2.15 посадової Інструкції, до обовязків помічника директора з матеріально-технічного комплектування і перевезень відноситься організація робіт складського господарства по збереженню сировини і контроль за роботою підлеглих йому керівників та служб у цій сфері (т.1 а.с.157-161). Безпосередній контроль за роботами працівників складського господарства ВМТП, за обліком і збереженням матеріально-товарних цінностей, а також за дотриманням підлеглим персоналом трудової та виробничої дисципліни покладено пунктами п.1.3, 2.1, 2.3, 2.5, 2.7, 2.10, 2.13, 2.15, 2.28, 2.35 відповідної посадової Інструкції на заступника начальника складського господарства (т.1 а.с.162-166).

Проте, всупереч вказаних вимог, стан виконання відповідачками посадових обовязків щодо збереження кольорових металів належним чином не контролювався, що в певній мірі сприяло виникненню нестачі.

Крім того, представник підприємства ОСОБА_5 визнала, що протягом робочого часу до складу мали можливість вільного доступу інші особи, які працювали на допоміжній території підприємства або отримували на складах продукцію, отже роботодавець не створив належних умов, які б забезпечили збереження матеріальних цінностей. На це вказують і ті обставини, що після виявлення недостачі ці недоліки стали усуватись шляхом видачі наказів від 29 липня 2013 року №365 щодо вжиття заходів по посиленню охорони складу М-21 та від01 жовтня 2013 року №462 про проведення у даному складі щомісячних інвентаризацій (т.1 а.с.118, 129, 130).

Середня заробітна плата ОСОБА_3 на посаді прибиральника виробничих приміщень становить 1166 грн. 88 коп. З квітня 2010 року, вона є пенсіонером за списком №1 (розмір пенсії 994 грн.). У складі сімї має матір ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.2 а.с.85, 94, 200).

ОСОБА_4 з 28 листопада 2013 року звільнилась з роботи та отримує пенсію розміром 1100 грн. Її чоловік, ІНФОРМАЦІЯ_2 також є пенсіонером, отримує пенсію 1053 грн. в місяць (т.2 а.с.77, 80, 197).

Вказані обставини свідчать про скрутний майновий стан обох відповідачок, злочинних корисливих дій з їх боку не встановлено.

За таких виключних обставин, колегія суддів вважає можливим відповідно до ч.1, 2 ст.137 КЗпП України зменшити на 50% розмір відшкодування з кожної з відповідачів.

Розмір дійсної прямої шкоди правильно визначено оцінювачем ФОП «ОСОБА_10М.» 113455,20 грн., що узгоджується з положеннями нормативних актів, на які він послався, та про які вказували відповідачі. Проте, остаточно уточнивши 04 березня 2014 року позовні вимоги, позивач просив стягнути тільки 112761,60 грн., тому діючи в межах позовних вимог, колегія суддів при обрахунку належної до стягнення з кожної відповідачки суми виходить саме з цього заявленого до відшкодування розміру.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права (п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України) з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з кожної з відповідачів на користь позивача по 28190 грн. 40 коп. (112761 грн. 60 коп. х 50%).

При частковому (на 50%) задоволенні позову та апеляційної скарги КП «ШКЗ «Імпульс», на його користь з відповідачів відповідно до ч.5 ст.88, ст.316 ЦПК України слід стягнути пропорційно до розміру задоволених вимог понесені витрати по сплаті судового збору (т.1 а.с.1, т.2 а.с.161) у рівних частках з кожної: за розгляд справи у суді першої інстанції по 281 грн. 90 коп. (1127,62 грн. х 50% : 2) та за апеляційний перегляд по 140 грн. 95 коп. (563, 81 грн. х 50% : 2), всього по 422 грн. 85 коп. з кожної.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.88, 303, п.2 ч.1 ст.307, п.3, 4 ч.1 ст.309, ст.ст.314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Казенного підприємства «Шосткинський казенний завод «Імпульс» задовольнити частково.

Скасувати рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 22 липня 2014 року та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути на користь Казенного підприємства «Шосткинський казенний завод «Імпульс» з ОСОБА_3 28190,40 грн. матеріальної шкоди та 422,85 грн. на повернення судового збору.

Стягнути на користь Казенного підприємства «Шосткинський казенний завод «Імпульс» з ОСОБА_4 28190,40 грн. матеріальної шкоди та 422,85 грн. на повернення судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -