АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/1775/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2036/15Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т. В. Доповідач ап. інст. Чічіль В. А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М.,

За участю секретаря: Самойлової М.Д.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, 1 000 грн. щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 2012 року до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, яка проживає з матір'ю, хоча матеріально забезпечений та може надавати таку допомогу.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21 травня 2015 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття, починаючи з 2 квітня 2015 року.

У решті позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 700 грн. понесених судових витрат.

В апеляційному порядку рішення місцевого суду оскаржено ОСОБА_2, посилаючись на порушення і неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу слід відхилити.

Виходячи з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано 18 липня 2011 року.

Малолітня ОСОБА_4 проживає з ОСОБА_3 та знаходиться на утриманні матері.

У силу положень ч. 2 ст. 51 Конституція України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За змістом ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 працює водієм у ФО-П ОСОБА_5 та має регулярний дохід (заробіток) (а.с. 17, 38). Крім того, на утриманні відповідача перебуває малолітня дитина від іншого шлюбу - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Задовольняючи позов частково та стягуючи з відповідача аліменти у частці від його заробітку (доходу), місцевий суд обґрунтовано виходив з того, що відповідач як батько малолітньої дитини, є працевлаштованою особою, тому має можливість та повинен нести витрати по утриманню дитини у розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу), при цьому, визначаючи розмір аліментів, судом ураховано наявність на утриманні відповідача дитини від іншого шлюбу.

Колегія суддів вважає висновки місцевого суду вірними та такими, що відповідають встановленим обставинам по справі та нормам матеріального й процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо неврахування судом стану здоров'я дитини та необхідності її щоденного лікування й дієтичного харчування, не заслуговує на увагу, оскільки довідка Центру первинної медико-санітарної допомоги №1 м. Полтави (а.с. 41) підтверджує наявність у дитини потреби у проходженні санітарно-курортному лікування, та зазначені витрати можуть бути віднесені до додаткових витрат на дитину (ст. 185 СК України). Між тим, вимог щодо участі батька у таких витратах у справі не заявлялося, крім того, будь-яких доказів на підтвердження постійних (періодичних) витрат позивачки на лікування дитини матеріали справи не містять.

За змістом ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегією суддів не береться до уваги й твердження апелянта щодо наявності у справі підстав для стягнення з відповідача аліментів за минулий час, починаючи з 2012 року, оскільки аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивачка подасть суду докази того, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати (ч. 2 ст. 191 СК України).

У порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, ОСОБА_2 не надала належних доказів того, що вона вживала заходів для одержання аліментів із ОСОБА_3, дані обставини не можуть доказуватись лише на підставі усних свідчень позивачки.

Апелянт також не погоджується з рішенням місцевого суду у частині вирішення питання розподілу судових витрат.

Між тим, стягуючи з відповідача на користь позивачки витрати на правову допомогу у розмірі 700 грн., місцевий суд не пересвідчився, чи дані витрати підтверджені документально, як того вимагають положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Так, у матеріалах справи міститься ордер №036762 на надання ОСОБА_7 правової допомоги адвокатом ОСОБА_8 (а.с. 13) та витяг з договору про надання правової допомоги/доручення №128 від 21 квітня 2015 року (а.с. 14) та розрахунок вартості правої допомоги (а.с. 16).

Проте, надана позивачкою на підтвердження понесення нею витрат на правову допомогу квитанція №78 на суму 2 000 грн. (а.с. 21), датована 2 лютим 2015 року. Як пояснила ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційної інстанції, дана квитанція стосується послуг, що отримувались нею раніше, до укладення договору №128 від 21 квітня 2015 року.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позивачкою належним чином документально не підтверджено судові витрати щодо оплати правової допомоги.

За таких обставин, рішенням місцевого суду у частині стягнення з відповідача на користь позивачки 700 грн. понесених судових витрат підлягає скасуванню, з ухваленням у цій частині нового рішення, яким у відшкодуванні на користь позивачки витрат на правову допомогу слід відмовити, а у решті рішення місцевого суду - залишенню без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 4, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 травня 2015 року у частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 700 грн. понесених судових витрат,- скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення.

У стягненні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 відшкодування витрат на правову допомогу,- відмовити.

У решті рішення місцевого суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: В.А. Чічіль

Судді: О.Ю. Кузнєцова

Л.М. Хіль

З оригіналом згідно:

суддя В.А. Чічіль