Справа № 307/607/15-ц
Провадження № 2/307/636/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Тиводар В.І.

з участю прокурора Якубовський В.А.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тячів цивільну справу за позовом прокурора Тячівського району в інтересах держави в особі ДП «Брустурянське ЛМГ» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди заподіяної злочином,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Тячівського району в інтересах держави в особі ДП «Брустурянське ЛМГ» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 15944 грв. Посилається на те, що 19.02.2013 р. майстер лісу Буштинського лісництва ДП «Брустурянське ЛМГ» ОСОБА_2, під час виконання своїх службових обовязків по охороні лісових ресурсів, у обході № 8, квартал № 20, відділі № 2, вказаного лісництва виявив незаконну рубку 22-х дерев, загальним обсягом 5.69 м.куб., яку здійснив ОСОБА_1 для обігріву власного будинку, який знаходиться поруч із місцем скоєння лісопорушення. Факт скоєння незаконної рубки дерев, також підтверджується актом про лісопорушення № 23 від 19.02.2013 р., протоколом про адміністративне правопорушення № 3 від 19.02.2013 р. та постановою про накладення адміністративного стягнення № 3 від 22.02.2013 р. Станом на 16.02.2015 р. правопорушник заподіяну шкоду в розмірі 15944 грв. не відшкодував. За даним фактом скоєння незаконної рубки дерев слідчим СВ Тячівського РВ УМВС було розпочато кримінальне провадження № 0000423 від 27.02.2013 р., яке закрито 29.08.2013 р. у звязку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 246 КК України, так як незаконна рубка вчинена не в особливо охоронюваних лісах, а в лісах ІІ групи, і не завдала істотної шкоди державним інтересам.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що лісопорушення він не вчиняв, дерев не рубав, акт про лісопорушення не підписував, пояснення на імя майстра лісу від 19.02.2013 р. написав у лютому 2015 р. в кабінеті прокурора під його диктовку, а дату вказав «19.02.2013 р.». У акті його підпис підроблено. До початку 2015 року його ніхто не допитував, пояснень із приводу рубки дерев від нього не відбирав.

Розглянувши матеріали справи суд вважає, що у задоволенні позовних вимог прокурора слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 цього ж кодексу передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У статті 27 ЦПК, поряд з іншими правами та обов'язками осіб, які беруть участь у справі вказано і право брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів. Згідно ст.ст. 57-59 доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У статті 64 ЦПК вказано, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

У підтвердження своїх позовних вимог про стягнення з відповідача суми шкоди завданої незаконною рубкою лісу прокурор надав суду письмові докази, а саме: акт про лісопорушення від 19.02.2013 р., протокол № 3 про адміністративне правопорушення від 19.02.2013 р., власноручно написане пояснення відповідача ОСОБА_1 від 19.02.2013 р., постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення правопорушення передбаченого ст. 65 КУпАП від 22.02.2013 р., постанову про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_1 у звязку з відсутністю в його діях ознак складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 246 КК України, а також показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Однак, оцінивши всі досліджені обставини справи суд не знайшов підстав визнати письмові докази належними та допустимими. Так з акту про лісопорушення від 19.02.2013 р. убачається, що його склав майстер лісу ОСОБА_2 з приводу самовільної рубки дерев ОСОБА_1 19.02.2013 р. У графі «підпис лісопорушника» біля прізвища ОСОБА_1 стоїть скорочений підпис, який відповідач не визнає своїм. У цьому акті також вказано, що він поступив у ЛМГ 26.02.2013 р. У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 ствердив, що акт складав він зі слів ОСОБА_2, так як той є неграмотним, і на скільки він памятає, це було наступного дня після вчинення лісопорушення. Свідок ОСОБА_2 не зміг з впевненістю ствердити, що він ознайомлював відповідача з актом і пропонував йому підписати цей акт. Також ОСОБА_2 не памятає чи писав ОСОБА_1 пояснення на його імя з приводу самовільної рубки лісу 19.02.2013 р. З протоколу № 3 про адміністративне правопорушення від 19.02.2013 р. убачається, що ОСОБА_1 вчинив самовільну рубку лісу масою 5.69 м.куб. Згідно показань свідка ОСОБА_3, цей протокол від імені ОСОБА_2 також складав він. У цьому протоколі, у графі «особа яка притягається до адміністративної відповідальності, напроти прізвища ОСОБА_1 вчинено запис «відмовився». ОСОБА_2 не зміг ствердити чи ознайомлював він відповідача з цим протоколом.

Наведені обставини дають можливість суду відати перевагу показанням ОСОБА_1 в тій частині, що він не підписував акт про лісопорушення, так як Герич ствердив, що і акт і протокол складав він і передав їх ОСОБА_2 для того щоб той ознайомив з ними ОСОБА_1. У протоколі запис «відмовився», напроти прізвища відповідача вчинив також він. Отже не міг ОСОБА_2 ознайомлювати ОСОБА_1 ні з актом ні з протоколом, так як запис «відмовився» був вчинений у момент складання цих документів, тобто 20.02.2013 р.

Крім того, сумнів у тому, що ці документи складалися у встановленому законом порядку викликає і та обставина, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за лісопорушення на суму 15943 грв. винесена 22.03.2013 р., а в акті про лісопорушення зазначено, що він переданий у ЛМГ 26.02.2013 р. Не міг помічник лісничого Боднар виносити постанову по факту лісопорушення вчиненого ОСОБА_1 19.02.2013 р., тому, що акт і протокол, ще не були йому передані. Крім того, у графі постанови «вислухавши осіб, що брали участь у розгляді справи, та дослідивши докази» - не зазначено про власноручне пояснення ОСОБА_1. Ця обставина є підтвердженням показань відповідача про те, що пояснення на імя майстра лісу, він написав у лютому 2015 р.

Свідок ОСОБА_3 ствердив, що був на місці лісопорушення, яке йому вказав ОСОБА_2 і відклеймував зрубані пні. Про те, що лісопорушення вчинив ОСОБА_1 йому відомо лише зі слів ОСОБА_2.

Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Статтею 8 ЦК України передбачено, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини, (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

У відповідності ч. 2 ст. 29 «Загальної декларації прав людини» при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Показання свідка ОСОБА_2 про те, що він бачив відповідача на місці де були зрубані дерева суд не бере до уваги, так як вони більше нічим не підтверджуються, а надані прокурором документи складені з грубими порушеннями, і не можуть бути належними доказами. На підставі ст. 62 Конституції України суд віддає перевагу показанням ОСОБА_1.

Заслухавши доводи сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, враховуючи те, що позивач в супереч вимогам ст. 60 ЦПК України не надав суду належні і допустимі докази на підтвердження своїх доводів щодо вчинення відповідачем самовільної рубки суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог немає.

Тому, керуючись ст.ст. 10, 11, 27, 57-61, 64, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 105, 107, 108 ЛК України, ст.ст. 8, 11, 22, 1166, 1193 ЦК України суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог прокурора відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: Гримут В.І.