Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/4373/15-ц
провадження № 2/369/2168/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.06.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Рябець А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 про визнання договору завдатку недійсним і стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання договору завдатку недійсним і стягнення коштів, посилаючись на те, що 23 грудня 2014 року між нею і ОСОБА_2, який є уповноваженим представником ОСОБА_3 на підставі довіреності від 20 вересня 2014 року, був укладений договір завдатку. На виконання даного договору нею було передано ОСОБА_2 кошти в розмірі 500 доларів США, що еквівалентно 7830 грн., про що свідчать відповідні записи та підписи її і ОСОБА_2 в договорі.

Цей договір був укладений з метою укладення в подальшому договору купівлі-продажу двохкімнатної квартири у новобудові житлового комплексу «Софія від ОСОБА_3», яка після завершення будівництва матиме адресу: АДРЕСА_1.

Умови договору завдатку передбачають внесення обов»язкової проплати нею в розмірі 100% вартості квартири до 30 грудня 2014 року, та внесені кошти не є сумою, сплаченою в рахунок належних позивачу платежів.

25 грудня 2014 року оплата нею 100% вартості квартири здійснена не була через зміну обставин та відсутності необхідних коштів.

26 грудня 2014 року нею була написана письмова заява про повернення завдатку в розмірі 500 доларів США, що еквівалентно 7830 грн., шляхом його оформлення на звороті договору завдатку, що є грубим порушенням чинного законодавства України. Заяву-повідомлення було передано ОСОБА_2 і третій особі-власнику будівництва ОСОБА_3 особисто та про прийняте рішення було запропоновано дізнаватись телефоном.

При зверненні її до ОСОБА_2 їй було відмовлено усно у поверненні завдатку з посиланням на те, що внесена нею сума коштів є завдатком, який не повертається, та може бути зарахований лише у вартість купленої у майбутньому квартири. Сплачену ж суму коштів нею слід вважати авансом.

Законом не передбачено, що якщо аванс згідно з умовами попереднього договору був переданий, а зобов»язання не виконано, тобто основний договір у визначений попереднім договором строк не укладений, то аванс залишається у сторони, яка його отримала. Така умова попереднього договору суперечить вимогам чинного законодавства.

Також позивач ОСОБА_1 в позовній заяві зазначала, що в разі неукладення сторонами основних договорів у строк, визначений попередніми договорами, передані особами в рахунок оплати за основними договорами грошові кошти є відповідно до вимог ст. 570 ЦК України не завдатком, а авансом, і підлягають поверненню особам, які їх сплатили.

Оскільки договір купівлі-продажу двохкімнатної квартири у новобудові житлового комплексу «Софія від ОСОБА_3», який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладений не був, а сторони лише домовились укласти такий договір в майбутньому, передана нею сума коштів ОСОБА_2 500 доларів США, що еквівалентно 7830 грн., є авансом, а тому на її користь підлягає стягненню вказана сума грошових коштів сплаченого нею авансу.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 з посиланням на вимоги ст. ст. 546, 570 ЦК України просила визнати договір завдатку від 23 грудня 2014 року недійсним і стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти в розмірі 7830 грн..

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала і просила його задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав і заперечував проти його задоволення.

У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3, не з»явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, представник третьої особи надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника третьої особи.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини та давши оцінку зібраним в справі доказам, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 546 ЦК України виконання зобов»язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов»язання.

За правилами ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов»язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов»язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку, в який може бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена,-у письмовій формі.

Згідно вимог ч. 2 ст. 635 ЦК України сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов»язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Судом встановлено, що 23 грудня 2014 року ОСОБА_1 передала суму 500 доларів США, що еквівалентно 9500 грн., в якості завдатку для придбання подальшої двохкімнатної квартири № 112 на 7 поверсі, 60 кв.м., що знаходиться за адресою: Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Житня, 9, і зобов»язалась до 30 грудня 2014 року здійснити проплату в розмірі 100% від вартості квартири. В договорі було зазначено, що при невиконанні покупцем умов цього договору завдаток йому не повертається. При невиконанні продавцем умов цього договору він зобов»язується в тижневий строк повернути покупцеві подвійну суму завдатку. У вказаному договорі, зазначеному його сторонами, як договору завдатку, вказано, що подавцем є ОСОБА_3, а покупцем-Малянова К.О.. У договорі також зазначено, що кошти прийняв за дорученням № 2533 ОСОБА_2 23 грудня 2014 року.

У вказаному договорі також зазначається, що 26 грудня 2014 року ОСОБА_1 просила повернути завдаток за квартиру в сумі 500 доларів США, так як реальної можливості самостійно оплатити навіть однокімнатну квартиру у неї з чоловіком немає.

Також з матеріалів справи вбачається, що 20 вересня 2014 року ОСОБА_3 видала довіреність серії НАА № 602496, якою уповноважила ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які мають право діяти як спільно, так і кожен окремо, представляти її інтереси в усіх підприємствах, установах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування і форм власності, в тому числі перед фізичними особами з усіх питань, пов»язаних з укладенням та підписанням договорів завдатку, попередніх договорів про укладення в майбутньому договорів купівлі-продажу будь-яких квартир, нежилих приміщень (офісів, гаражів, будівель та споруд тощо) та укладенням та підписанням договорів купівлі-продажу будь-яких квартир, нежилих приміщень (офісів, гаражів, будівель та споруд тощо), що розташовані в с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області та продавати зазначене вище нерухоме майно за ціну та на умовах на їх розсуд, а в разі необхідності укладати та підписувати договори про внесення змін та доповнень та договором про розірвання зазначених вище договорів. Для цього ОСОБА_3 надала представникам право подавати від її імені всі необхідні довідки, документи та заяви, в тому числі подавати від її імені заяви в сфері реєстрації прав на нерухоме майно (про реєстрацію прав на нерухоме майно, про внесення змін до записів реєстру, про скасування, про відкликання заяви тощо); підрисувати від її імені попередні договори, договори завдатку, договори купівлі-продажу, договори про внесення змін та доповнень та договори про розірвання зазначених вище договорів, проводити розрахунки по укладених договорах, приймати грошові кошти по актах прийому-передачі, отримувати належні їй в результаті продажу гроші, розписуватись за неї на документах та розписуватись в отриманні документів, сплачувати від її імені необхідні платежі, в тому числі державне мито, податки та збори, а також вчиняти всі інші юридично значимі дії, пов»язані з виконанням цієї довіреності. Ця довіреність видана без права передовіри строком на п»ять років, тобто чинна до 20 вересня 2019 року.

Також слід зазначити, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов»язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов»язки довірителя.

Згідно вимог ч. 2 ст. 1000 ЦК України договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Відповідно до вимог ст. 1001 ЦК України договором доручення може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя.

Згідно вимог ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Відповідно до вимог ст. 1006 ЦК України повірений зобов»язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв»язку з виконанням доручення.

У зв»язку з цим суд зазначає, що повірений зобов»язаний передати все одержане за договором довірителеві. У зв»язку з тим, що правочин, вчинений повіреним, створює правові наслідки саме для довірителя, йому ж на праві власності належатиме майно, яке повірений одержить у зв»язку з виконанням договору. Тому повірений зобов»язаний негайно передати таке майно власникові.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в даних правовідносинах, які склались між сторонами спору, а саме між ОСОБА_1, як позивачем, і ОСОБА_2, як відповідачем, ОСОБА_2 діяв в інтересах свого довірителя ОСОБА_3 на підставі виданої нею на його ім»я довіреності від 20 вересня 2014 року.

Сторонами ж вказаного договору є продавець ОСОБА_3 і покупець ОСОБА_1, і всі зобов»язання з приводу укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, та в даному випадку укладеного договору завдатку від 23 грудня 2014 року, про визнання якого недійсним і стягнення грошових коштів просила позивач ОСОБА_1, виникли саме між покупцем ОСОБА_1 і продавцем ОСОБА_3, а не її повіреним ОСОБА_2.

Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд, зясувавши дійсні обставини справи та давши оцінку зібраним в справі доказам, дійшов висновку, позивачем ОСОБА_1 в позовній заяві і її представником не доведено в судовому засіданні та не надано суду доказів, що права позивача ОСОБА_1 порушені відповідачем ОСОБА_2, і судом також не встановлено порушення прав позивача ОСОБА_1 з боку відповідача ОСОБА_2 у звязку із зверненням до суду з даним позовом.

За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову.

Керуючись вимогами ст. ст. 3, 546, 570, 635, 1000, 1001, 1003, 1006 ЦК України, ст. ст. 10, 15, 16, 60, 213-215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 про визнання договору завдатку недійсним і стягнення коштів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.