Ухвала

іменем україни

06 липня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Євтушенко О.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 09 червня 2015 року,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 січня 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на сина ОСОБА_2 в розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04 жовтня 2013 року і до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2017 року. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць піддано негайному виконанню. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Справа розглядалась судом неодноразово.

Останнім рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від

09 червня 2015 року рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 січня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 09 червня 2015 року та залишити в силі рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 січня 2014 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину, який продовжує навчання.

Згідно зі ст. 198 СК України <nau://ukr/2947-14|st198> батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Частиною 1 ст. 199 СК України <nau://ukr/2947-14|st199> передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України <nau://ukr/2947-14|st199> право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів <nau://ukr06>» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції встановив, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_3

ОСОБА_2 навчається на першому курсі денного відділення фізико-математичного факультету Уманського державного педагогічного університету ім. П. Тичини.

ОСОБА_4 - мати позивача, працює медичною сестрою і її середня заробітна плата становить 2 019 грн на місяць.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач отримує стипендію в розмірі 730 грн щомісячно.

Відповідач має цивільну дружину та двох неповнолітніх доньок

1999 року та 2000 року народження, які проживають разом з ним і знаходяться на його утриманні.

Співмешканка відповідача - ОСОБА_5, є пенсіонером та отримує пенсію в розмірі 1 138 грн 28 коп.

Крім того, встановлено, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто аліменти по яким є заборгованість в розмірі 26 978 грн 93 коп.

Таким чином, на підставі наведеного, суд апеляційної інстанції встановив, що сукупний доход на членів сім'ї відповідача, яка становить чотири особи, нижчий за сукупний доход його колишньої сім'ї - позивача та його матері ОСОБА_4, а тому дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Із матеріалів касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України, у разі якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 09 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, відмовити.

Копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ разом із доданими до касаційної скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ: О.І. Євтушенко