Справа №366/2915/14-ц
Провадження № 2/366/9/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 липня 2015 року Іванківський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Слободян Н.П., при секретарі Мартовицькій Н.Є., з участю позивача, представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Іванків цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Іванківської ЦРЛ, треті особи комунальний заклад Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня», ОСОБА_3 про стягнення матеріальної і моральної шкоди за надання некваліфікованої медичної допомоги після травми,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення матеріальної і моральної шкоди за надання некваліфікованої медичної допомоги після травми. Позивач посилається на те, що 04.02.2014 року він підслизнувся і, внаслідок падіння, пошкодив ліву руку. Відчуваючи сильний біль, він звернувся в лікарню, де діагностували перелом. Лікар намагався вправити руку, було накладено гіпс. Повернувся додому, але рука продовжувала боліти, опухала, і він знову звернувся в лікарню, і був направлений до Київської обласної клінічної лікарні.

Там виявилось, що кістки зрослися неправильно. Руку ламали знов, вживляли металеві пластини та шпильки, щоб зібрати осколки кісток у руці і правильно зафіксувати. В цій лікарні він пробув загалом два тижні, і був виписаний для подальшого лікування в Іванківську ЦРЛ.

Позивач вважає, що внаслідок неправильно встановленого діагнозу та непрофесійного надання йому первинної медичної допомоги лікарями Іванківської ЦРЛ, наслідки травми були суттєво тяжчими, лікування набагато довшим та дорожчим, ніж того потребувала б аналогічна травми за своєчасної, якісної та професійної медичної допомоги. На лікарняному він перебував з 04.02.2014 року по 27.07.2014 року.

У позові ОСОБА_4 просив стягнути з відповідача Іванківської ЦРЛ Київської області 10000 грн. матеріальної шкоди та 10000 грн. моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені вище. Додав, що первинну медичну допомогу лікар ОСОБА_3 надавав йому, перебуваючи у стані алкогольного спяніння. Просить постанови у цій справі рішення суду.

У судовому засіданні представник відповідача позовних вимог не визнав. Обгрунтовуючи свої заперечення зазначив, що ним не оспорюються фактичні обставини справи в частині того, що 3 лютого 2014 року позивач у побуті отримав травму лівої руки, з приводу чого того ж дня звернувся до травматолога Іванківської ЦРЛ ОСОБА_3, який правильно діагностував травму як невірно консолідований перелом дистального відділу лівої променевої кістки, і провів консервативне лікування, здійснивши закриту репозицію уламків та наклавши імобілізуючу гіпсову повязку. В наступному, через те, що проведене лікування не дало позитивного результату у вигляді повного одужання пацієнта, він для отримання подальшого лікування, був направлений до КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня», де йому було підтверджено діагноз, встановлений травматологом Іванківської ЦРЛ і проведене оперативне лікування відкрита репозиція уламків ДЕМ лівої променевої кістки. Представник відповідача зазначив, що протягом розгляду справи судом позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив про те, що проведення оперативного лікування наявної у нього травми, є наслідком неправильності або неналежності лікування, проведеного травматологом Іванківської ЦРЛ. За твердженням представника відповідача необхідність оперативного лікування отриманої позивачем травми була викликана іншими факторами.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з*явився, про день і час слухання справи повідомлений вчасно. Про причини неявки суд не повідомив. Будь-якого відгуку на позов не надав.

Представник третьої особи КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня» у судове засідання не з*явився. Про день і час слухання справи повідомлялось вчасно. Згідно з ухвалою суду від 13.10.2014 року головним лікарем надано письмові пояснення щодо перебування на лікуванні позивача. Зокрема, що в період з 04.02.2014 року він перебував на лікуванні в ортопедо-травматологічному центрі КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня». Госпіталізація з 11.03.2014 року по 27.03.2014 року з діагнозом «невірно консолідований перелом дистального відділу лівої променевої кістки». Зі слів пацієнта травма відбулася 03.02.2014 року внаслідок падіння. Лікувався в ЦРЛ. Хворому проводилось оперативне лікування (17.03.2014 року) : відкрита репозиція уламків ДЕМ лівої променевої кістки, МОС пластиною з кутовою стабільністю та гвинтами. Хворий отримував лікування: антибактеріальну, судинну, знеболюючу терапію, ЛФК, проводились регулярні перевязки післяопераційної рани. Згідно листка лікарняних призначень хворим були придбані за власний кошт за час стаціонарного лікування медикаменти та ВМП. Після виписки для амбулаторного лікування хворому надано рекомендації щодо подальшого лікування. Окремою заявою головний лікар просив на підстав ч.4 ст. 122 ЦПК України справу розглянути за відсутності їх представника, повідомивши про прийняте рішення.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши надані письмові докази, приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 03.02.2014 року позивач ОСОБА_2 внаслідок падіння отримав травму перелом лівої променевої кістки. Із зазначеною травмою він звернувся в Іванківську центральну районну лікарню, де був оглянутий лікарем ОСОБА_3, який діагностував, і провів консервативне лікування, здійснивши закриту репозицію уламків та наклавши імобілізуючу гіпсову повязку.

В подальшому, оскільки проведене лікування не дало позитивного результату у вигляді повного одужання пацієнта, він був направлений до КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня», де йому було діагноз ««невірно консолідований перелом дистального відділу лівої променевої кістки». Госпіталізація з 11.03.2014 року по 27.03.2014 року. Хворому проводилось оперативне лікування (17.03.2014 року) : відкрита репозиція уламків ДЕМ лівої променевої кістки, МОС пластиною з кутовою стабільністю та гвинтами.

Фактично, на день постановлення рішення у справі рука позивача так і не відновила свої функції. За твердженням позивача йому має бути зроблена чергова операція.

Згідно ч.1 ст. 22 ЦК України «особі, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування».

Ч.1 ст. 23 ЦК України визначає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Ч.1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що «майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала».

Ч.1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що «моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездітністю, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини».

Ст. 1172 ЦК України визначено, що «юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

Враховуючи викладене вище, суд зауважує, що під час розгляду позову підлягає обовязковому встановленню факт причинного звязку між лікуванням отриманої позивачем травми та тривалістю такого лікування, як наслідку некваліфікованої медичної допомоги спеціалістами Іванківської ЦРЛ.

Відповідно до статей 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У даному випадку жодна із сторін не оспорює факту отримання позивачем травми, а також факту проведення лікування (спочатку в Іванківській ЦРЛ, потім у КЗ КОР «КОКЛ»).

Спір у даному випадку виникає саме з приводу професійності наданого лікування, наявності чи відсутності лікарської помилки при постановленні діагнозу після травми та проведеного лікування.

У судовому засіданні суд неодноразово розяснював сторонам вимоги ст. 57, 60 ЦПК.

У судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про призначення судово-медичної експертизи та поставити на її вирішення два питання: 1) чи в повному обсязі та кваліфіковано йому надано первинну медичну допомогу та 2) чи повністю відновлено функції пошкодженої руки?

Представник відповідача не заперечував проти призначення експертизи. При цьому зазначив, що вважав би доцільним розширити питання поставлені перед експертом, а саме: яка саме травма мала місце, чи вірно вона була діагностовано, чи правильно проведене консервативне лікування, і чи є оперативне втручання, проведене в КОКЛ наслідком невірного лікування.

Представник позивача категорично заперечив проти розширення поставлених ним питань, так як вони не оформлені в письмовому вигляді і не оплачено судовий збір.

Вислухавши представників сторін, суд прийшов до висновку, що клопотання представника позивача про призначення експертизи підлягає задоволенню, оскільки суд не має спеціальних знань у цій галузі, що перешкоджає встановленню певних обставин, на які посилається представник позивача, і які вкрай необхідні для постановлення у справі законного рішення.

26.11.2014 року було постановлено ухвалу про призначення експертизи у зазначену представником позивача установу.

Проте, 12.01.2015 року справа повернута до Іванківського районного суду без виконання, оскільки в експертних установах Міністерства юстиції України, до яких належить Київський НДІСЕ, не проводяться судово-медичні експертизи. Даний вид експертиз проводять у судово-експертних установах Міністерства охорони здоровя України, зокрема, Головним бюро СМЕ МОЗ України ( м.Київ, вул. Оранжерейна, 9).

Ухвалою від 20.01.2015 року суд призначив проведення експертизи спеціалістам Головного бюро СМЕ МОЗ України ( м.Київ, вул. Оранжерейна, 9), обмежившись постановкою двох питань, заявлених представником позивача. Оплата вартості експертиз покладена на позивача.

03.02.2015 року справа була направлена в експертну установу. Згодом на запиту експерта надавались: медична документація, рентгенівські знімки.

01.04.2015 року експертною установою позивачу було надіслано договори про надання послуг та рахунок-фактуру для оплати проведення комісійної судово-медичної експертизи. Такі ж документи йому були надіслані повторно 07.05.2014 року і наголошено, що в разі, якщо питання оплати експертизи не буде вирішено до 15.05.2015 року, матеріали справи будуть повернуті до суду без виконання експертизи. У зазначений термін питання оплати не було вирішено, тому 27.05.2015 року матеріали справи повернуті до суду без проведення експертизи. Справа надійшла до суду 29.05.2015 року.

Провадження у справі поновлено 02.06.2015 року. У судовому засіданні позивач, посилаючись на відсутність у нього коштів, зазначив, що оплату призначеної експертизи провести не зміг, так як її вартість виявилася значно більшої від тієї, на яку він розраховував. Крім того, стверджував, що перед експертами поставлено значно більше питань, ніж було зазначено у клопотанні його представника. Суд звертає увагу на те, що це твердження не відповідає дійсності, оскільки питання, які були постановлені перед експертом у точно відповідають тим, які постановлені у клопотанні представника позивача ОСОБА_5, що підтверджується ухвалою суду від 20.01.2015 року та матеріалами справи.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у звязку з їх недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 57, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Іванківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: