АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц-796/6874/2015 р. Головуючий в 1 інстанції- Новак А.В. Доповідач - Барановська Л.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«02» червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі

Головуючого - Барановської Л.В.

Суддів - Качана В.Я., Музичко С.Г.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31.03.2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор), третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору -Державне підприємство «Експертиза дорожнього сервісу» про стягнення невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку.

Заслухавши доповідь судді Барановської Л.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В С ТА Н О В И Л А :

У січні 2014 р. позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача.

Зазначав, що він на підставі Контракту з керівником підприємства «Експертиза дорожнього сервісу» №19 від 26.07.2010 р., укладеного між ним та відповідачем працював директором ДП «Експертиза дорожнього сервісу».

Наказом №297 -ВК від 11.12.2013 р. він був звільнений із займаної посади за власним бажанням.

Посилаючись на те, що у відповідача перед ним існує заборгованість по заробітній платі за період з вересня 2011 р. по 02.10.2013 р. в розмірі 100 000 грн. просив позов задовольнити.

Також зазначав, що відповідач зобов'язаний сплатити йому грошову компенсацію за невикористану відпустку за три роки роботи, сума якої становить 12 000 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 31.03.2015 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на те, що суд не дав належної оцінки доказам по справі, неповно з'ясував обставини справи.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі Контракту з керівником підприємства «Експертиза дорожнього сервісу» №19 від 26.07.2010 р., ОСОБА_3. працював директором ДП «Експертиза дорожнього сервісу».

Відповідно до наказу «Про звільнення ОСОБА_3.» за №297-ВК від 11.12.2013 р., його було звільнено з 11.12.2013 р. із займаної посади.

З матеріалів справи вбачається, що в період з вересня 2011 р. по жовтень 2013 р. у державному підприємстві «Експертиза дорожнього сервісу » було призначено ліквідаційну комісію.

Відповідно до пункту 17 підпункту а) Контракту з керівником підприємства «Експертиза дорожнього сервісу» №19 від 26.07.2010 р., керівнику було встановлено посадовий оклад у розмірі 4000 грн. і фактично відпрацьованого часу.

ОСОБА_3 в підтвердження виконання своїх обов'язків посилався на копії табелів обліку робочого часу, які містяться в матеріалах справи і містять його підпис.

Суд обґрунтовано не взяв до відому дані докази, оскільки сторонами спору не надано оригіналів табелів робочого часу для огляду.

З матеріалів справи вбачається, а саме з матеріалів акту службового розслідування комісії ДП «Експертиза дорожнього сервісу» від 24.07.2014 р. , що у ДП «Експертиза дорожнього сервісу» відсутнє документальне підтвердження повноважень ОСОБА_3 на ведення обліку робочого часу (в період процедури ліквідації підприємства), а також відсутні оригінали табелів обліку робочого часу.

Також позивачем не надано доказів того, що він при звільненні з підприємства, передав оригінали табелів обліку робочого часу новому керівнику ДП «Експертиза дорожнього сервісу», актів -прийому передачі, розписок, тощо про здійснення передачі такої документації від ОСОБА_3 до наступного директора підприємства суду не було надано.

За таких підстав, суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, оскільки дана вимога позивачем не доведена.

Суд правильно взяв до уваги вимоги ОСОБА_3 в частині необхідності стягнення на його користь суми компенсації за невикористану відпуску.

Сторонами спору в ході розгляду справи не оспорювалося, що ОСОБА_3. упродовж трьох років не використовував щорічні оплачувані відпустки, термін яких щороку складав тривалістю 24 календарних дні і таке право і терміни передбачені у п. 19 Контракту з керівником підприємства «Експертиза дорожнього сервісу» №19 від 26.07.2010 р.

Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Виходячи з зазначеної норми Закону та доказів наданих сторонами спору, ОСОБА_3 має право на стягнення суми компенсації за невикористану відпустку.

ОСОБА_3 наполягав на задоволенні позовних вимог пред'явлених саме до Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор) у спосіб його зняття з реєстрації місця проживання.

З матеріалів Контракту з керівником підприємства «Експертиза дорожнього сервісу« №19 від 26.07.2010 р. вбачається, що відповідно до п.21 виплати зазначені у п.17-19, здійснюються за рахунок коштів ДП «Експертиза дорожнього сервісу».

Суд прийшов до обґрунтованого висновку, що позивачем пред'явлено позов не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, а тому з врахуванням норм чинного законодавства у сукупності з проаналізованими доказами, що містяться в матеріалах справи суд прийшов до правильного висновку, що Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор) не є належним відповідачем за даними позовними вимогами.

Враховуючи вище викладене, суд прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Суд повно та всебічно з»ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги висновків рішення суду не спростовують .

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31.03.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді