Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 321/1870/14 Головуючий у 1 інстанції: Ворожбянов А.М.
Провадження № 22-ц/778/2132/15 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 04 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН», третя особа: директор Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН», ОСОБА_5, про визнання незаконним наказу про перейменування посад та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнював, до ТОВ «ЛАН», третя особа: директор ТОВ «ЛАН», ОСОБА_5, про визнання незаконним наказу про перейменування посад та зобов'язання вчинити дії.

Вимоги за позовом обґрунтовував тим, що працював на посаді головного бухгалтера в ТОВ «ЛАН» з місячним посадовим окладом в розмірі 2700 грн. Наказом №16 від 01.07.2014 року внесено зміни до штатного розкладу, перейменовано посаду головного бухгалтера на посаду бухгалтера з встановленням окладу в розмірі 1500 грн. з 01.09.2014 року

Наказом по підприємству від 01.09.2014 року №21 його незаконно, без отримання згоди, перевели на посаду бухгалтера та змінили істотні умови праці, які полягали в зменшенні посадового окладу з 2700 грн. до 1500 грн.

Посилаючись на положення ст.ст. 32, 235,237, 237-1 КЗпП України остаточно просив: поновити строк для звернення до суду з позовом; визнати наказ №16 від 01 липня 2014 року про перейменування посади головного бухгалтера на посаду бухгалтера та внесення змін до штатного розкладу незаконним та поновити його на попередній роботі головного бухгалтера ТОВ «ЛАН»; зобов'язати відповідача внести зміни до штатного розкладу, поновивши посаду головного бухгалтера підприємства з 01 липня 2014 року; стягнути з ТОВ «ЛАН» на його користь 4800 грн. різниці в його заробітку за час виконання ним нижчеоплачуваної роботи, моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. та судові витрати; покласти на директора ТОВ «Лан» ОСОБА_5 шкоду, заподіяну товариству - у різниці в його заробітку за час виконання ним нижчеоплачуваної роботи в розмірі 4800 грн. та моральну шкоду. Допустити негайне виконання рішення.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 04 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник ОСОБА_3 -ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Згідно з ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За положеннями ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Як роз'яснено в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9, встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обов'язки сторін. При пропуску передбаченого ст.225 КЗпП десятиденного строку без поважних причин необхідності у з'ясуванні інших обставин справи не має.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просив поновити тримісячний строк звернення до суду та на підтвердження поважності причин пропуску строку долучав до позовної заяви листки непрацездатності в кількості 5 штук за період з 08.07.2014 року по 12.11.2014 року, а саме: з 08.07.14 р. по 16.07.14 р., з 17.07.14 р. по 19.08.14р., з 20.08.14 року по 07.09.2014 р., 08.10.2014р.по 11.11.2014р. (а.с.15,17-18).

Суд першої інстанції, встановивши обставини щодо знаходження позивача на лікарняному протягом вказаного періоду, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду з вказаним позовом.

З урахуванням вказаних обставин, знаходження позивача на лікарняному в період з 08.07.2014 року по 12.11.2014 року, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для поновлення ОСОБА_3 строку для звернення до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН».

За положеннями ч.ч.1,2 ст.32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України при змінах в організації виробництва і праці власник має право без згоди працівника змінювати істотні умови праці, а саме: системи та розміри оплати праці, зменшувати надані пільги, змінювати режим роботи, встановлювати або скасовувати неповний робочий час, суміщення професій, змінювати розряди і найменування посад тощо, повідомивши про це працівника не пізніше ніж за два місяці. Якщо працівник відмовився від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці, ця обставина є підставою для припинення з таким працівником трудового договору, а працівник підлягає звільненню за п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 роз`яснено, що припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП України при відмови працівника від продовження роботи із зміненими істотними умовами праці може бути визнане необґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою виникла змінами в організації виробництва і праці (раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у т. ч. перехід на бригадну або на індивідуальну форму, впровадження передових методів, технологій тощо).

Таким чином, власник має право без згоди працівника змінювати істотні умови праці, а саме: системи та розміри оплати праці, зменшувати надані пільги, змінювати режим роботи, встановлювати або скасовувати неповний робочий час, суміщення професій, змінювати розряди і найменування посад тощо (частина третя ст. 32 КЗпП України) лише у випадках змін в організації виробництва і праці. Якщо ж такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.

Пунктом 31 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 липня 2012 року у справі № 6-59цс12.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач був прийнятий на посаду головного бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН» з посадовим окладом 2700 гривень, а наказом № 21 від 01 вересня 2014 року був переведений на посаду бухгалтера товариства (а.с.35).

Наказом № 16 від 01 липня 2014 року по ТОВ «ЛАН» внесено зміни в штатний розклад та перейменовано посаду головного бухгалтера на посаду бухгалтера з місячним окладом бухгалтера в розмірі 1500 грн. з 01 вересня 2014 року (а.с.4).

Зміст наказу №16 було доведено до відома позивача 01 липня 2014 року, від його підписання ОСОБА_3 відмовився у присутності свідків, що підтверджується актом №1 від 01 липня 2014 року (а.с.36).

Внесення змін до штатного розкладу підтверджується матеріалами справи, (а.с.148,149).

Нова посадова інструкція бухгалтера ТОВ «ЛАН», затверджена наказом №17 від 01 липня 2014 року, підписана ОСОБА_3 01.07.2014 року із зазначенням: «з посадовою інструкцією ознайомлений і приймаю її до виконання» (а.с. 142-146).

Відповідно до ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено поняття належності та допустимості доказів.

Зі змісту наказу №16 від 01 липня 2014 року вбачається, що підставою для внесення змін до штатного розкладу, виведення зі штатного розкладу посади головного бухгалтера та введення посади бухгалтера із затвердженням посадового окладу в розмірі 1500 грн. є: рішення позачергових зборів засновників ТОВ «ЛАН» від 28.12.2013 року та Методичні рекомендації Міністерства аграрної політики України від 2005року щодо нормативної чисельності бухгалтерських працівників (а.с.4).

Питання щодо змін в організації підприємства було предметом розгляду позачергових зборів засновників ТОВ «ЛАН» 28.12.2013 року, про що свідчить Протокол позачергових зборів №3, за результатами голосування по другому питанню повістки дня прийнято рішення щодо скорочення двох посад бухгалтерських працівників ( з наявних трьох одиниць за штатним розкладом) та перейменування посади головного бухгалтера на посаду бухгалтера. Зазначені зміни в організації підприємства обумовлені скороченням обробляємої плоші рослинництва, невеликою кількістю працівників товариства (5 осіб), необхідністю економії, пов'язаної з великою заборгованістю підприємства за кредитами (а.с.150-151).

В суді апеляційної інстанції позивач також підтвердив факт скорочення двох посад бухгалтерських працівників на підприємстві.

Заперечення позивача про те, що обсяг виробництва на підприємстві за останні роки не зменшувався, спростовується наданими позивачем доказами - Довідкою 3136 від 15.04.2014 року, виданою начальником відділу статистики у Михайлівському районі про основні економічні показники роботи сільськогосподарських підприємств, відповідно до якої показник «доходу по підприємству» в 2012 році складав 1777,1 тис. грн. а в 2013 році - 1144,8 тис. грн. (а.с.100).

Не заслуговують на увагу твердження позивача про те, що він, як засновник товариства, не надавав згоду щодо реорганізації підприємства та перейменування посад з посиланням на пункт 5.5 та підпункти а, б, к пункту 5.4 Статуту, оскільки зазначені пукти стосуються : а) визначення основних напрямків діяльності Товариства, б) - змін і доповнень до Статуту, к) виключення учасників Товариства, тоді як питання визначення умов оплати праці службових осіб товариства вирішується простою кількістю голосів учасників присутніх на зборах (а.с134-141).

До того, ж колегія суддів наголошує, що визнання наказу № 16 від 01 липня 2014 року незаконним з підстав порушення положень Статуту ТОВ «ЛАН» не було предметом розгляду даної справи, на зазначені обставини позивач не посилався в позовній заяві.

З огляду на викладене, враховуючи, що на підприємстві відбулися зміни в організації виробництва і праці, позивач був ознайомлений зі зміною істотних умов праці за два місяця до зазначених змін та продовжував виконувати роботу, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для визнання наказу №16 від 01 липня 2014 року недійсним.

Довід апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не було відомо про зміну істотних умов праці, колегія суддів вважає неприйнятним, оскільки по-перше, зміст наказу №16 від 01 липня 2014 року про внесення змін до штатного розкладу було доведено до відома позивача 01 липня 2014 року, нова посадова інструкція бухгалтера ТОВ «ЛАН», затверджена наказом №17 від 01 липня 2014 року, підписана ОСОБА_3 01.07.2014 року (а.с142-146).

З огляду на викладені обставини, а також враховуючи, що наказ № 21 від 01 вересня 2014 року про переведення ОСОБА_3 на посаду бухгалтера позивачем не оскаржувався, вимоги його про поновлення на посаді головного бухгалтера не підлягають задоволенню.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, вирішення позову ОСОБА_3 в частині відшкодування моральної шкоди залежить від вирішення позовної вимоги про визнання наказу незаконним.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для визнання наказу №16 від 01 липня 2014 року незаконним, вимоги позивача про стягнення моральної шкоди та відшкодування різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи не підлягають задоволенню.

За таких обставин оскаржуване рішення відповідно до ст.309 ЦПК України підлягає зміні в частині правового обґрунтування підстав відмови у позові про визнання незаконним наказу про перейменування посад та зобов'язання вчинити дії.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316,317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 04 лютого 2015 року в частині вимог про поновлення строку для звернення до суду скасувати, поновити ОСОБА_3 строк для звернення до суду.

Змінити рішення суду в частині підстав обґрунтування відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН», третя особа: директор Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН», ОСОБА_5, про визнання незаконним наказу про перейменування посад та зобов'язання вчинити певні дії.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: