У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

15 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Гончара В.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» в особі Миколаївської філії, Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - відкрите акціонерне товариство «Сведбанк», про визнання недійсними прилюдних торгів і протоколу проведення прилюдних торгів, визнання права власності на квартиру та зобов'язання повернути квартиру за касаційною скаргою приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 24 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, в якому зазначав, що 31 серпня 2012 року ПП «СП «Юстиція» в порядку виконання виконавчого напису нотаріуса про задоволення вимог відкритого акціонерного товариства «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк») були проведені прилюдні торги з реалізації належної йому квартири АДРЕСА_1, за результатами яких переможцем став ОСОБА_4 і набув квартиру у власність.

Посилаючись на те, що прилюдні торги проведено з порушенням вимог закону, оскільки його як власника та боржника не повідомлено про день, час та місце їх проведення, стартову ціну реалізації майна та подальшу переоцінку майна, ОСОБА_3 просив визнати недійсними прилюдні торги, проведені 31 серпня 2012 року, з реалізації квартири АДРЕСА_1, протокол від 31 серпня 2012 року про їх проведення, визнати за ним право власності на вказану квартиру та зобов'язати ОСОБА_4 повернути належну йому квартиру.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 травня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 24 червня 2014 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 травня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсними прилюдні торги, які відбулись 31 серпня 2012 року, з реалізації двокімнатної квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3, та протокол № 11/158/21і -158 від 31 серпня 2012 року, складений за результатами торгів.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» порушує питання про скасування рішення апеляційного суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції з посиланням на порушення апеляційним судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 335 ЦПК України касаційний суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судами встановлено, що 21 листопада 2006 року між ВАТ «Сведбанк» та ТОВ «Українська експортна компанія» укладено кредитний договір, за умовами якого товариство отримало кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії у розмірі 650 000 грн строком до 20 листопада 2007 року.

23 листопада 2006 року у забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, за яким позивач передав банку в іпотеку нерухоме майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з порушенням боржником зобов'язань за кредитним договором 29 лютого 2008 року нотаріусом вчинено виконавчий напис, яким ОСОБА_3 запропоновано задовольнити вимоги банку за кредитним договором на загальну суму 795 708,82 грн за рахунок коштів від реалізації предмета іпотеки.

Постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 20 вересня 2011 року на підставі виконавчого напису нотаріуса відкрито виконавче провадження. Постановою від 20 вересня 2011 року накладено арешт на належну ОСОБА_3 квартиру і 28 листопада 2011 року складено акт її опису та арешту.

19 січня 2012 року проведено оцінку вартості майна, що підлягає реалізації, та визначено початкову ціну в розмірі 281 418 грн.

Прилюдні торги з реалізації квартири, призначені на 7 червня 2012 року, та повторні прилюдні торги, призначені на 20 липня 2012 року, визнані такими, що не відбулись.

31 серпня 2012 року після повторної уцінки майна проведено повторні прилюдні торги, переможцем яких визнано ОСОБА_4, про що 31 серпня 2012 року складено відповідний протокол.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2013 року виконавчий напис нотаріуса від 29 лютого 2008 року про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 листопада 2006 року визнано таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову після скасування судових рішень судом касаційної інстанції, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог та дійшов висновку, що прилюдні торги проведені з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна та Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15 липня 1999 року № 42/5, у частині визначення вартості майна, що підлягало реалізації, порядку його уцінки та оформлення протоколу прилюдних торгів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з порушення порядку вчинення виконавчого напису, обґрунтовуючи такий висновок Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, і рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2013 року, яким виконавчий напис від 29 лютого 2012 року визнано таким, що не підлягає виконанню.

Проте такі висновки апеляційного суду зроблені з порушенням норм матеріального права.

Так, пославшись у рішенні на Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», апеляційний суд не звернув уваги на те, що цей Закон визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Посилання апеляційного суду на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2013 року є помилковим, оскільки це рішення ухвалене після проведення прилюдних торгів і саме по собі визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за відсутності інших підстав для визнання прилюдних торгів недійсними, не може бути самостійною підставою для визнання їх недійсними.

Разом з тим, обґрунтовуючи незаконність рішення суду першої інстанції, позивач посилався на недійсність звіту про оцінку майна, який складено 19 січня 2012 року.

У постановах Верховного Суду України № 6-147цс14 та № 6-18цс15 викладено правовий аналіз частини п'ятої статті 58 Закону України "Про виконавче провадження", пункту 3.2 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, і, зокрема, зроблено висновок про чинність звіту про оцінку майна протягом 6 місяців. Після збігу цього строку обов'язковою умовою призначення і проведення прилюдних торгів є отримання нового звіту про оцінку майна.

Апеляційний суд таких доводів апеляційної скарги не перевірив, не надав оцінки доказам, наявним у матеріалах справи, та не встановив, враховуючи підстави позову, чи мало місце у зв'язку із встановленими обставинами порушення прав та законних інтересів позивача, та як такі порушення вплинули на результат торгів.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені і судове рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 24 червня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян
Судді: Т.П.Дербенцева В.П.Гончар С.О.Карпенко Д.О.Остапчук