Провадження № 22-ц/783/2441/15 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді-Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В., Федоришина А.В.

з участю секретаря: Куцика І.Б.,

з участю: ОСОБА_4.,ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю (ТзОВ) «Прем»єр плюс» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ТзОВ «Прем»єр плюс», про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 21 січня 2015 року задоволено позов ОСОБА_3 до ТзОВ «Прем»єр плюс» про стягнення коштів. Стягнуто з відповідача в користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 30 044 грн. та 3442,12 грн. судових витрат.

Рішення оскаржили сторони.

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_3 просить рішення змінити та стягнути судові витрати в сумі 5 427, 22 грн. Посилається на те, що рішення не ґрунтується на вимогах закону, ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що з 1 березня 2011 року по 1 липня 2013 року працював у відповідача на посаді торгового представника. Розмір його заробітної плати за вказаний період складав 900-1180 грн., проте відповідач посилаючись на фінансові труднощі жодного разу не виплатив йому заробітної плати. 21 листопада 2013 р. він направив роботодавцеві заяву про проведення розрахунку, однак відповідач не виконав свого обов'язку щодо виплати належних йому коштів. Вказує, що трудовий договір він укладав з відповідачем у м.Харкові, однак свою роботу він виконував шляхом представництва інтересів відповідача у Львівській області. Стверджує, що працював у відповідача з метою отримання додаткового заробітку, однак жодного разу йому не було виплачено заробітної плати. Трудової книжки відповідач йому не надіслав. Вважає, що суд безпідставно зменшив суму витрат на правову допомогу.

ТзОВ «Прем»єр плюс», не погодившись з рішенням суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 Зазначає, що позивач дійсно з 1 березня 2011 року по 31 липня 2013 року працював у ТзОВ «Прем'єр плюс» на посаді торгового представника та 31 липня 2013 року був звільнений з роботи згідно з п.4 ст.40 КЗпП України. Протягом даного періоду відповідачем здійснювалось нарахування та виплата заробітної плати, що підтверджується відомостями про виплату коштів та податковим розрахунком сум доходу, сплаченого на користь платників податку і утриманого з них податку, а також випискою з банківського рахунку. Одночасно з виплатою заробітної плати позивачу, відповідачем було здійснено виплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів Пенсійного Фонду, що підтверджується відповідними звітами про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виписками з банківського рахунку. Вказує, що, позивач періодично з'являвся за місцезнаходженням відповідача та отримував заробітну плату згідно відомостей на виплату коштів. Зазначає, що у справах про оплату праці діє тримісячний строк звернення із заявою до КТС або безпосередньо до суду, який обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Останнім днем виплати заробітної плати є 6 серпня 2013 року відповідно до відомості на виплату грошей №15, відтак останнім днем звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення заробітної плати є 6 листопада 2013 року, однак позивач звернувся з позовом до суду лише 11 грудня 2013 року, тобто з пропуском строку звернення. Стверджує, що позивачем не надано розрахунку заборгованості по заробітній платі.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі належних та допустимих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України) .

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 з 1 березня 2011 року по 31липня 2013 року перебував у трудових відносиних з ТзОВ «Прем'єр плюс» на посаді торгового представника.

31 липня 2013 року позивач звільнений із посади торгового представника на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача надано суду лише копії відомостей на виплату грошей.

За приписами ст. 10 ЦПК України суд вживав заходів для сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права, обов'язки, попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, зокрема, право на надання оригіналів бухгалтерських документів на підтвердження своїх доводів та заперечень. Відповідач такими правами не скористалися.

На підтвердження своїх доводів відповідач посилається на те, що позивач отримав належну йому заробітну плату відповідно до відомостей. Цю обставину заперечує позивач, вказуючи, що навпроти його прізвища у копія відомостей розміщені не його (позивача) підписи. Оригінали відомостей суду не надано, а надано їх копії.

9 липня 2014 року позивач звертався з клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи на предмет достовірності його підписів у платіжних відомостях про видачу заробітної плати (т.1 а.с.81-82). Цього ж дня судом постановлено ухвалу про витребування доказів - відомостей про виплату заробітної плати (т.1 а.с.85-86). Ця ухвала оскаржена відповідачем. Апеляційна скарга повернута йому відповідно до ухвали від 30 липня 2014 року (т.1 а.с.101). 27 серпня 2014 року судом призначено почеркознавчу експертизу та зобов'язано відповідача надати оригінали відомостей про виплату заробітної плати (т.1 а.с.112-113). 20 серпня 2014 року відповідач повідомив суд про втрату директором підприємства при поїздці в маршрутному таксі відомостей про виплату заробітної плати за період з 1 січня 2011 року по 1 грудня 2013 року (т.1 а.с.115-118). До зазначеного повідомлення додано заяву у правоохоронні органи від 14 липня 2014 року про втрату 24 червня 2014 року особистих речей керівника підприємства та документів у громадському транспорті (договорів, наказів, довіреностей, накладних, квитанцій та витребовуваних судом відомостей) - (т.1 а.с.119). У зв'язку з ненаданням оригіналів відомостей про виплату заробітної плати почеркознавча експертиза не проведена.

Відповідно до Порядку ведення касових операцій у національній валюті України від 2 лютого 1995 року, відомості про виплату заробітної плати повинні бути сформовані у хронологічному порядку по роках у папки та зберігатися в касі підприємства як звітні документи.

Відтак, пояснення представників позивача про те, що оригінали відомостей про виплату заробітної плати разом із належними до виплати сумами передавалися поїздами з м.Харкова, де знаходиться відповідач, у м.Львів позивачеві, а після їх підписання поверталися до відповідача, а також те, що вони (зокрема відомості за три роки) вилучалися з каси та перевозилися разом з особистими речами керівника підприємства, є такими, що свідчать про порушення Порядку ведення касових операцій, правил документообігу та не можуть бути прийняті до уваги. Окрім того, у інших випадках відповідач пояснював, що позивач особисто з'являвся у м.Харків для отримання належних йому коштів. Вирахування із нарахованої позивачеві заробітної плати податків та обов'язкових платежів з перерахуванням таких не може свідчити про виплату відповідачем позивачеві належних йому сум.

Інших доказів, які б свідчили про виплату заробітної плати позивачу (видаткових касових ордерів або банківських документів про перерахування заробітної плати на картковий рахунок позивача) відповідачем суду не надано.

На підставі аналізу наявних у справі доказів суд прийшов до вірного висновку , що відповідачем не надано належних доказів того, що позивачу було виплачено заробітну плату за період з 1 березня 2011 року по 1 липня 2013 року.

Із відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суму виплачених доходів вбачається, що в період з I кварталу 2011 року по IІ квартал 2013 року сума доходу, яка належала до виплати позивачу становить 30 044 грн., яка підлягає стягненню в користь позивача.

Згідно з ч.1 ст.225 КЗпП України працівник може звернутися до комісії по трудових спорах у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у спорах про виплату належної йому заробітної плати - без обмеження будь-яким строком.

У відповідності до ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Тому заява відповідача про відмову в позові у зв»язку з пропуском позивачем строку звернення до суду до задоволення не підлягає

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження оплати витрат на правову допомогу, представником позивача надано розрахунок та акти приймання-передачі №1 та №2, згідно з якими вартість наданих ним послуг становить: усна консультація 20.11.2013 року 30 хв. - 229,40грн., складання позовної заяви 11.12.2013 року 60 хв. - 487,20грн., складання скарг, заяв, клопотань 21.11.2013 року 15хв., 03.01.2014 року 30хв., 10.02.2014 року 60 хв., 25.02.2014 року 15 хв., 03.03.2014 року 60 хв. - 1454, 50грн., участь в судових засіданнях 09.07.2014 року 47 хв., 05.08.2014 року 10 хв., 27.08.2014 року 54 хв. - 901,32 грн., ознайомлення з матеріалами справи 01.07.2014 року 160 хв., 02.07.2014 року 80 хв., 22.12.2014 року 50 хв. - 2354,80грн.

Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Висновок суду про розмір витрат на правову допомогу є мотивованим і з таким висновком належить погодитись.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на аналізі наявних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду.

Оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення суду відсутні, а тому апеляційні скарги слід відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Прем»єр плюс» відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді