УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя особа - служба у справах дітей Хмельницької міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційними скаргами ОСОБА_9 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 23 лютого 2015 року та Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 січня 2014 року та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 23 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, посилаючись на те, що за умовами кредитного договору від 05 лютого 2008 року № НМІВGA00007952 ОСОБА_5 отримав кошти у розмірі 56 тис. доларів США за умови сплати 12 % річних на строк до 04 лютого 2028 року.

На забезпечення виконання ОСОБА_5 кредитного зобов'язання між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, за яким передано житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1, загальною площею 66,7 кв. м, житловою площею 49,7 кв. м і земельну ділянку площею 0,15 га, розташовану за указаною адресою.

У зв'язку з неналежним виконанням боржником взятих за кредитним договором зобов'язань утворилася заборгованість, у рахунок погашення якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу банком з укладенням договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем та виселити відповідачів разом з малолітніми дітьми з указаного житлового будинку.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 січня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 02 квітня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції, позов задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок («А-1») АДРЕСА_1, загальною площею 66,7 кв. м, житловою площею 49,7 кв. м з надвірними будівлями (цегляний хлів «Б», цегляний погріб «б») і земельну ділянку площею 0,15 га за вказаною адресою за процедурою продажу, встановленою ст. 38 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_241/ed_2013_07_04/pravo1/T030898.html?pravo=1>, шляхом його продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем із початковою ціною для реалізації не нижче 328 250 грн у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором у розмірі 76 569 доларів 17 центів США і 370 987 грн 61 коп.

Ухвалено виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 разом з малолітніми дітьми з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Вирішено питання про судові витрати. В іншій частині вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 ОСОБА_11 та касаційну скаргу ОСОБА_9 задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 02 квітня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 23 лютого 2015 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 січня 2014 року змінено, виключено з мотивувальної частини рішення суду посилання на ч. 1 ст. 224 ЦК України про визнання правочину (договору іпотеки від 05 лютого 2008 року) нікчемним. У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_9 просить скасувати рішення апеляційного суду Хмельницької області від 23 лютого 2015 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційних скарг, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційних скарг та залишення без змін рішення апеляційного суду Хмельницької області від 23 лютого 2015 року, оскільки воно законне та обґрунтоване.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та виключаючи посилання на ч. 1 ст. 224 ЦК України про визнання правочину (договору іпотеки від 05 лютого 2008 року) нікчемним, апеляційний суд виходив з того, що на час укладення ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 договору іпотеки в житловому будинку проживав і був зареєстрований малолітній ОСОБА_10, відповідно, даний договір суперечить правам та інтересам неповнолітнього, вчинений без згоди органу опіки та піклування, та дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні позову.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 71 ЦК України, ч. 1 ст. 224 ЦК України, правочин є нікчемним у силу ст. 224 ЦК України <nau://ukr/435-15|st224>, якщо його вчинено опікуном всупереч інтересів дитини без дозволу органу опіки та піклування, а згода цього органу необхідна лише у випадку, коли дитина є власником (співвласником), або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується.

ОСОБА_4 є прабабусею малолітнього ОСОБА_10, який на час укладення сторонами договору іпотеки (05 лютого 2008 року), не досяг десяти років.

Іпотекодавець ОСОБА_4 не являється опікуном малолітнього, а тому на неї не поширюються обмеження, передбачені ст. 71 ЦК України <nau://ukr/435-15|st71>. А тому, помилковим є посилання на нікчемність договору іпотеки від 05 лютого 2008 року відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦК України <nau://ukr/435-15|st224>.

Доводи касаційних скарг не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_9 відхилити.

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 23 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко Є.П. Євграфова І.М. Завгородня