Справа № 219/3720/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 вересня 2015 року Артемівський міськрайонниу суд Донецької області у складі:
судді Павленко О.М.,
при секретарі Кудла Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Артемівську Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
позивач просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 50 000 гр., приріст інфляції в сумі 5 819 гр. 16 коп., 3% річних в сумі 283 гр. 55 коп., та судові витрати в розмірі 561 гр. 03 коп., вказуючи, що 26 грудня 2013 року між ним та відповідачем укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до якого відповідач взяла у нього в борг грошові кошти в розмірі 18 000 гр., які зобов'язалася повертати щомісячними платежами в розмірі по 250 гр. в місяць. 31 травня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до якого відповідач взяла в борг грошові кошти в розмірі 18 000 гр., які зобов'язалася повертати щомісячними платежами в розмірі по 250 гр. в місяць. 5 серпня 2014 року відповідач взяла в борг у позивача грошові кошти в розмірі 14 000 гр., які зобов'язалася повертати щомісячними платежами в розмірі по 400 грн. в місяць. Зазначає, що вони домовлялися, що всі кошти вона поверне протягом року, однак до теперішнього часу вона не повернула йому жодного платежу. А тому він вимушений звертатися до суду з цим позовом.
Відповідач, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності відповідача, який ухиляється від явки до суду.
Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 26.12.2013 року відповідач ОСОБА_2 взяла в борг у позивача ОСОБА_1 18 000 гр. та зобовязалася повертати по 250 гр. в місяць, а залишкову суму до кінця строку (а.с.53).
31.05.2014 року відповідач ОСОБА_2 взяла в борг у позивача ОСОБА_1 18 000 гр. та зобовязалася повертати по 250 гр. в місяць, а залишкову суму до кінця строку (а.с.54).
5.08.2014 року відповідач ОСОБА_2 взяла в борг у позивача ОСОБА_1 14 000 гр. та зобовязалася повертати по 400 гр. в місяць, а залишкову суму до кінця строку (а.с.55).
Як вбачається з розписок відповідач повинна була сплачувати позивачу фіксовану суму кожного місяця, але цього не зробила, взяті на себе зобов'язання з повернення отриманих грошових коштів відповідач належним чином не виконує, Відповідач не надала суду жодних доказів, які б вказували на виконання нею своїх зобовязань повністю або частково та не зазначила про існування таких доказів, суду не надані докази повернення боргу, в той час як позивачем надані оригінали боргових розписок.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися відповідно до умов договору.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним судом України у постанові від 2.07.2014 року за наслідками розгляду справи № 6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Судом достовірно встановлено, що згідно з розписками відповідач отримала в борг від позивача 50 000 гр. (18 000 гр. + 18 000 гр. + 14 000 гр.), але до цього часу не повернула гроші. Відповідач не надала та не зазначила про існування доказів, що б спростовували факт отримання нею грошових коштів та складення розписок.
Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Як встановлено судом, позивач гроші передав, а відповідач за період з моменту укладення першої розписки, тобто з 26.12.2013 року до теперішнього часу та на час розгляду справи, грошових коштів позивачу не повернув, чим порушив умови укладеного між ними договору.
Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог.
Відтак суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 та стягує з ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 50 000 гр.
Крім того, враховуючи те, що цивільно-правові відносини між сторонами виникли внаслідок договору, укладеного між позивачем та відповідачем, суд вважає, що цивільно-правову відповідальність за неналежне виконання взятих на себе зобов'язань повинен нести в повному об'ємі відповідач.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
А тому суд стягує з відповідача на користь позивача приріст інфляції в сумі 5 819 гр. 16 коп., 3% річних в сумі 283 гр. 55 коп. (за розпискою від 26.12.2013 року: 250 грн. * 16 = 4000 грн., де 250 грн. - сума щомісячних платежів, 16 - кількість місяців прострочення.; приріст інфляції складає 4 000 грн. * 1,7085 (індекс інфляції) 4000 грн. = 2834 гр. 18 коп., 3% річних складають 4000 грн. * 466 (кількість днів прострочення) * 3/365/ 100%= 153 гр. 21 коп.; за розпискою від 31.05.2014 року: 250 грн. * 11= 2 750 гр., де 250 грн. - сума щомісячних платежів, 11 - кількість місяців прострочення, приріст інфляції складає: 2 750 гр. * 1,5345 (індекс інфляції) 2750 грн. = 1469 гр. 79 коп., 3% річних складають 2750 грн. * 316 (кількість днів прострочення) * 3/365/ 100% = 71 гр. 42 коп., за розпискою від 5.08.2014 року: 400 грн. * 8 = 3 200 грн., де 400 грн. - сума щомісячних платежів, 8 - кількість місяців прострочення, приріст інфляції складає: 3200 гр. * 1,4735 (індекс інфляції) 3200 грн. = 1515 гр. 19 коп., 3% річних складають 3200 грн. * 224 (кількість днів прострочення) * 3/365/ 100% = 58 гр. 92 коп.).
На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 561 гр. 03 коп. (а.с.1)
Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 208, 209, 212, 214, 215, 218, 224 ЦПК України, ст.ст. 526, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд, -
позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 50 000 гр., приріст інфляції в сумі 5 819 гр. 16 коп., 3% річних в сумі 283 гр. 55 коп., а всього стягнути 56 102 гр. 71 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 561 гр. 03 коп.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області протягом 10 днів з моменту його проголошення, а відповідачем в той же строк, але з моменту

отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя

Суддя О.М.Павленко