Справа № 367/2411/13 Головуючий у І інстанції Пархоменко О. В.
Провадження № 22-ц/780/1447/15 Доповідач у 2 інстанції Антоненко
Категорія 20 17.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

17 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Гуля В.В., Касьяненко Л.І,,

за участю секретаря - Ромашини І.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, Ірпінської міської ради Київської області, виконкому Ірпінської міської ради, треті особи: ОСОБА_5, Ірпінська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування, рішення, державного акту, визнання права власності та за позовом третьої особи із самостійними вимогами: ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Ірпінської міської ради Київської області, виконкому Ірпінської міської ради, третя особа: Ірпінська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування, рішення, державного акту, визнання права власності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

У липня 2005 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 26 лютого 2002 року його рідні тітки ОСОБА_6 , що мешкала у АДРЕСА_3, яка діяла від свого імені та від імені другої його рідної тітки ОСОБА_4 по довіреності, посвідченій нотаріусом м. Москви, які виступали як дарителі, та з другої сторони особи, які не є йому ні його тіткам якими-небудь родичами: ОСОБА_1, що мешкав у АДРЕСА_1 та ОСОБА_2, що мешкала у АДРЕСА_2, які виступали як обдаровані, уклали договір про дарування 71/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель в АДРЕСА_3. У договорі було зазначено, що вказана 71/100 частина житлового будинку, що дарувалася, належала дарителям на підставі рішення Ірпінського місцевого суду Київської області від 03 вересня 2001 року. Дар сторони оцінювали в сумі 26 820,0 гривень, також сторони стверджували, що згадана 71/100 частина житлового будинку в спорі не перебуває, а угода не носить характеру мнимої та не є зловмисною.

Позивач вказував, що про існування цієї угоди йому стало відомо у травні 2005 року, коли тітка ОСОБА_6 зрозуміла, що її ошукали та звернулася до нього за допомогою і все розповіла, на руках у неї не було ніяких документів на будинок і за його порадою вона отримала 25 травня 2005 року копію договору в Ірпінській державній нотаріальній конторі. Позивач вважав, що твердження цього договору не відповідають дійсності, а нотаріус не міг достовірно встановити належність вказаної 71/100 частини житлового будинку дарителям та дійсного характеру укладеної угоди. Дійсно існувало рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 вересня 2001 року по цивільній справі № 2-129/2001 про розподіл вищезгаданого будинку між ОСОБА_6, ОСОБА_4 і його батьком ОСОБА_7 на 71/100 і 29/100 та визначений порядок відокремленого користування земельними ділянками площею 1330 кв. м. та 443 кв. м., але вказане рішення досі не вступило в законну силу, оскільки 18 жовтня 2001 року його батьком та ним, його представником по справі, було подано до Ірпінського міськсуду апеляційну скаргу на вказане рішення, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року батько позивача помер. По справі була проведена заміна відповідача та зупинено провадження до надбання ним прав спадкоємця, а справа до апеляційної інстанції не відправлена. Пізніше йому стало відомо, що 03 червня 2005 року в зв'язку з пожежею, справа була втрачена. Тобто вказана 71/100 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та присадибна ділянка площею 1330 кв. м. в АДРЕСА_3 фактично знаходилися тоді та знаходяться і зараз в судовому спорі, рішення по справі не вступило в законну силу. У лютому 2002 року він ще не міг вступити в права спадкоємця і спір відносно подарованих частин будинку та права користування присадибною ділянкою не було вирішено, а провадження по справі зупинено, ці обставини були відомі відповідачам - дарителям та обдарованим.

Вважав, що ця угода була фіктивною, укладеною у протизаконних цілях з метою приховування подарованого майна та присадибної ділянки від судового спору, також вважав, що ця угода носила характер мнимої та була зловмисною, не була спрямована на реальне настання правових наслідків передавання майна обдарованим. Дарителька ОСОБА_6 продовжувала володіти і користуватися подарованим майном, вона залишилася проживати в подарованій спірній частині будинку та користуватися надвірними будівлями, спірною земельною ділянкою площею 1330 кв.м. Вони продовжували користуватися з нею разом. ОСОБА_6 не мала наміру назавжди позбавитися своєї та його частки в спірній частині будинку і присадибній ділянці, про що вона свідчила сама. Відповідачі ОСОБА_2 не є якими-небудь їх родичами та не мають ніякого відношення до його рідних тіток, вчинок його тітки ОСОБА_6, яка подарувала все своє нерухоме майно стороннім малознайомим особам та залишилась фактично на вулиці, не має логічного обґрунтування. Вказував, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2, використавши момент, коли його тітка вела судовий спір зі своїм рідним братом - його батьком, увійшли до літньої одинокої пенсіонерки в довіру, даючи їй гроші для ведення судового спору з родичами, одночасно збуджуючи в неї негативне ставлення до близьких людей та вдячне позитивне до себе, а потім зажадали від неї повернення наданих грошей, які вона використала на юридичну допомогу та інше забезпечення свого позову, однак вона не змогла їх віддати, а тому вони примусили, використовуючи її недотепність до перерахунків з гривень у долари та тяжкий матеріальний і моральний стан, фіктивно подарувати нерухоме майно, пообіцявши повернути дарунок назад, коли вона зможе віддати їм гроші.

Позивач також вказував, що скориставшись тим, що йому не було відомо про існування угоди зі спірними частинами будинку та присадибної ділянки, відповідачі ОСОБА_2 таємно отримали рішення Ірпінського міськвиконкому № 827-24-ХХІУ від 27.07.2004 року про передачу їм в приватну власність спірної земельної ділянки площею 0,133 га (1330 кв. м.) та одержали на державний акт. Відповідачі також порушили вимоги законодавства по приватизації земельної ділянки, згідно яких ділянка не повинна перебувати в судовому спорі, а вони повинні були отримати на це згоду і підписи всіх сусідів. До нього, як сусіда по земельній ділянці, вони не зверталися, своєї згоди і свого підпису на приватизацію ними ділянки, яка йому належить, він не давав. Згідно Державного акту про приватну власність на безспірну земельну ділянку площею 0,0444 га, який він отримав в жовтні 2004 року, його сусідами по спірній земельній ділянці були зазначені відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Позивач також вказував, що відповідачі ОСОБА_2 найняли робітників, які заклали цеглою, що вкрали в нього, дверний отвір у дерев'яній щитовій стіні та вирубали новий дверний отвір у несучій цегляній стіні, при цьому порушивши будівельні норми і створивши тим самим загрозу руйнування будівлі, було пошкоджене штукатурне покриття стін, зіпсована паркетна підлога з паркету коштовних тропічних порід дерева, яку власноручно клав його батько, його речі звалені у купу в кімнаті батька і прийшли в повну непридатність, частина з них зникла. Вважав, що відповідачами йому заподіяна майнова шкода в розмірі З 000,0 гривень, а також йому заподіяна моральна шкода в розмірі ЗО 000,0 гривень.

Позивач просив поновити позовний термін для звернення до суду про визнання угоди недійсною; визнати договір дарування 71/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель в АДРЕСА_3 між ОСОБА_6, що діяла від свого імені та від иені ОСОБА_4, і ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений в Ірпінській державній нотаріальній конторі 26 лютого 2002 року державним нотаріусом В.В. Копиловою, недійсним; зобов'язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повернути дар ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в натурі зі всім обладнанням і всіма обслуговуючими засобами та пристроями, а в разі неможливості -відшкодувати їх реальну вартість згідно закону; визнати рішення Ірпінського міськвиконкому № 827-24-ХХІУ від 27 липня 2004 року про передачу безкоштовно у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового удинку і господарських будівель площею 0,133 га в АДРЕСА_3 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 недійсним; визнати державний акт на право власності на вищезазначену земельну ділянку площею 0,133 га, виданий Ірпінською міською радою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 недійсним; визнати прийняття в експлуатацію Ірпінським БТІ та внесення в поетажний план площі самовільно захопленої недобудованої мансарди, як житлової їлощі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у будинку в АДРЕСА_3 недійсним; зобов'язати відповідачів ОСОБА_9 та ОСОБА_2 відновити становище в будинку, що існувало до порушення - розібрати, перебудувати та відновити все, як існувало до вчинення ними правопорушення для узаконювання самозахоплення в будинку і на мансарді; зобов'язати зідповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відшкодувати заподіяну йому майнову шкоду в розмірі 3 000,0 гривень та відшкодувати заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 30 000,0 гривень; судові витрати покласти на зідповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

В подальшому позивач неодноразово уточняв свої позовні вимоги та останній раз, уточнивши свої позовні вимоги та посилаючись на зазначені вище обставини, зазначив, що після смерті ОСОБА_6 та набуття ОСОБА_5 спадщини, у помешканні ОСОБА_6 була знайдена медична документація, з якої разом із документацією з медичної картки, витребуваної судом, слідувало, що ОСОБА_6 мала хворобу головного мозку і пов'язані з цим розлади психіки, зазначена хвороба вже була виявлена у відчужувана майна ОСОБА_6 на дату укладання договору дарування і дана обставина пояснювала причину спонтанного немотивованого нелогічного безоплатного, без правовстановлювального документу відчуження старою людиною ОСОБА_6 свого єдиного житла на користь чужих людей ОСОБА_2. Будучи у психологічній залежності від співвідповідачів ОСОБА_2, немічною та психічно хворою, ОСОБА_6 піддалась чужому корисливому впливу і лише формально поставила свій підпис на договорі дарування там, де їй було вказано Ірпінською державною нотаріальною конторою, наслідком чого було порушення її майнових прав та майнових прав спадкоємців майна.

В зв'язку із викладеними обставинами позивач просив визнати право позивача таким, що підлягає захисту, з підстав, вказаних у позові і заяві про застосування спеціального строку позовної давності; визнати недійсним договір дарування від 26 лютого 2002 року 71/100 частин будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_3 разом з дворовими спорудами з моменту його укладання; визнати незаконним та скасувати рішення Ірпінського міськвиконкому № 827-24-ХХІУ від 27 липня 2014 року та № 988-30-ІУ від 25 грудня 2004 року про передачу у власність ОСОБА_2, ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1330 га; визнати незаконним (недійсним) та скасувати державний акт серії ЯА № 411117, виданий 13 квітня 2005 року на ім"я ОСОБА_1 1/2 , ОСОБА_2 1/2 , на дану земельну ділянку площею 0,1366 га; визнати за ним право власності на 71/100 частину будівлі із дворовими спорудами за адресою АДРЕСА_3; визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1366 га за адресою АДРЕСА_3; стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму оплачених судових витрат.

Третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_5 звернулася із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Ірпінської міської ради Київської області, виконкому Ірпінської міської ради, третя особа - Ірпінська дерхаана нотаріальна контора, про визнання недійсним договору дарування, рішення, державного акту, визнання права власності, посилаючись на те, що вона є спадкоємицею усього майна сторони договору дарування ОСОБА_6 по заповіту, спадщина прийнята нею у встановленому законом порядку і у зв'язку із цим вона заявляє свої вимоги щодо предмету спору. 26 лютого 2002 року її рідна тітка ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року від церебрального атеросклерозу і спадкоємицею якої є вона згідно заповіту та свідоцтва про право на спадщину, діючи від свого імені та від імені своєї сестри ОСОБА_4 відчужила за договором дарування на користь співвідповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_1 нерухоме майно, а саме 71/100 частину будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_3 разом з дворовими спорудами. З цими громадянами спадкодавець ОСОБА_6 не перебувала у родинних стосунках. Майно, яке було відчужено на користь відповідачів безоплатно за вказаним договором знаходилось у складі спільної сумісної власності та на той час належало співвласникам: батьку позивача ОСОБА_7, тіткам ОСОБА_6 та ОСОБА_4, дане майно було єдиним житлом ОСОБА_6 і створено батьком позивача і братом ОСОБА_6 - ОСОБА_7, який помер у 2001 році. На дату відчуження предмет спору знаходився в судовому спорі з родичами щодо виділення частки ОСОБА_6 за її позовом; за наслідками розгляду вказаної цивільної справи частка ОСОБА_6 виділена не була, рішення суду щодо виділення її частки скасовано апеляційною інстанцією; при повторному розгляді справи позов залишений без розгляду у зв'язку з відмовою позивачів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 від позову.

Вказувала, що за таких обставин ОСОБА_6 відчужила частку майна без наявності правовстановлюючого документу на підставі рішення, яке не набрало законної сили, на що не мала права і на що не звернула уваги Ірпінська державна нотаріальна контора. Про судовий спір з приводу майна, як свідчать матеріали справи, на момент укладання договору дарування відповідачі ОСОБА_1 знали, при цьому у тексті договору вони навмисно обманним шляхом ствердили про те, що майно в судовому спорі не перебуває. На підставі здобутого 26 Лютого 2002 року у зазначений спосіб договору дарування співвідповідачі ОСОБА_1 27 липня 2004 року отримали рішення Ірпінської міскради № 827-24- ХХІУ про передачу у власність земельної ділянки площею 0,130 га та 25 грудня 2004 року рішення № 988-30-ІУ на дану земельну ділянку площею 0,1336 га через третю особу Іріпнську міську раду Київської області та 13 квітня 2005 року отримали державний акт серії ЯА № 411117. Вказувала, що за клопотанням позивача ОСОБА_3 на підставі висновку спеціаліста судом була призначена посмертна комплексна судово-психіатрична експертиза щодо психічного стану здоров'я дарительниці ОСОБА_6, яка зробила беззаперечний висновок, що ОСОБА_6 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на дату вчинення договору дарування 26 лютого 2002 року. Вважала, що її права та законні інтереси порушено вчиненням правочину (договору дарування), оскільки вони є спадкоємцем сторони правочину ОСОБА_6

В зв'язку із викладеними обставинами позивач ОСОБА_5 просила визнати недійсним договір дарування від 26 лютого 2002 року 71/100 частини будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_3 разом з дворовими спорудами з моменту його укладання; визнати незаконним рішення Ірпінського міськвиконкому № 827-24-ХХІУ від 27 липня 2004 року та № 988-30-ІУ від 25 грудня 2004 року про передачу у власність ОСОБА_2, ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1330 га; визнати незаконним державний акт серії ЯА № 411117, виданий 13 квітня 2005 року на ім"я ОСОБА_1 1/2 , ОСОБА_2 1/2 на дану земельну ділянку; визнати за нею право власності на 71/100 частину будівлі за адресою АДРЕСА_3; визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1366 га за адресою АДРЕСА_3; стягнути солідарно із відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на її користь суму сплачених судових витрат.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 29 грудня 2014 року позови задоволено частково. Визнано недійсним договір дарування 71/100 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 від 26 грудня 2002 року, посвідчений державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за № 2-733. Визнано незаконним та скасувано п. п. 35, 36 рішення Ірпінської міської ради Київської області № 827-24-ХХІУ від 27 липня 2004 року "Про передачу земельних ділянок в спільну часткову власність" у частині передачі в спільну часткову власність ОСОБА_1 частини земельної ділянки, яка становить 1/2 від загальної площі - 0,1330 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_3 та ОСОБА_2 частини земельної ділянки, яка становить 1/2 від загальної площі - 0,1330 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_3. Визнано незаконним та скасувано рішення Ірпінської міської ради Київської області № 988-30-ІУ від 25 грудня 2004 року "Про технічну документацію по складанню державних актів на право приватної власності на землю громадян" у частині затвердження технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю ОСОБА_1, ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,0366 га для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_3. Визнано незаконним та скасувано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 411117 від 13 квітня 2005 року на ім."я ОСОБА_1 1/2 та ОСОБА_2 1/2 на земельну ділянку 0,1000 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,0366 га для ведення особистого селянського господарства за адресою Київська область, АДРЕСА_3, виданий на підставі 30 сесії ІУ скликання Ірпінської міської ради від 25 грудня 2004 року № 988-30-ІУ. В інший частині позов ОСОБА_3 та позов ОСОБА_5 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2 просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що 26 лютого 2002 року між ОСОБА_6, яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_4, по довіреності, посвідченій ОСОБА_10 нотаріусом м. Москви (Росія), та ОСОБА_1, ОСОБА_2 був укладений договір дарування частини житлового будинку, посвідчений державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за № 2-733. .Відповідно до умов договору ОСОБА_6, ОСОБА_4 подарували, а ОСОБА_1, ОСОБА_2 прийняли в дар 71/100 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_3; вказана 71/100 частина житлового будинку, що дарується, належить дарителям ОСОБА_11, ОСОБА_4 на підставі рішення Ірпінського місцевого суду Київської області від 03 вересня 2001 року, зареєстрованого в Ірпінському бюро технічної інвентаризації 13 грудня 2001 року за і № 95; згадана 71/100 частина житлового будинку до цього часу нікому іншому не продана, не подарована, в спорі і під забороною не перебуває, ОСОБА_6, діюча від свого імені та від імені ОСОБА_4 та обдаровані підтверджують, що ця угода відповідає дійсним намірам і не носить характеру мнимої та удаваної, а також не є зловмисною. Право власності на 71/100 частину будинку АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_1, ОСОБА_2 Ірпінським БТІ 17 серпня 2002 року за реєстровим № 95.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 жовтня 2002 року, виданого ОСОБА_12, державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1у-2465, спадкоємцем : майна ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року є його син ОСОБА_3, що мешкає за адресою: АДРЕСА_4. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з 29/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: Київська область, АДРЕСА_3, які належали померлому на підставі рішення Ірпінського міського суду від 03 вересня 2001 року, зареєстрованого Ірпінським бюро технічної інвентаризації 23 вересня 2002 року за № 95, а також грошових вкладів з відповідними відсотками та компенсаціями, які належали померлому на підставі ощадних книжок.

Встановлено, що 27 жовтня 2004 року ОСОБА_3 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 032904 площею 0,04441 га за адресою Київська область, АДРЕСА_3, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд, на підставі рішення 25 сесії ХХІУ скликання Ірпінської міської ради від 09.09.2004 І року № 862-25-ХХІУ.

Рішенням Ірпінської міської ради Київської області від 27 липня 2004 року № 827-24- ХХІУ "Про передачу земельних ділянок в спільну часткову власність", а саме п. п. 35, 36 передано в спільну часткову власність ОСОБА_1 частину земельної ділянки, яка становить 1/2 від загальної площі - 0,1330 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_3 та передано в спільну часткову власність ОСОБА_2 частину земельної ділянки, яка становить 1/2 від загальної площі - 0,1330 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_3. Рішенням Ірпінської міської ради Київської області від 25 грудня 2004 року № 988-30-ІУ "Про технічну документацію по складанню державних актів на право приватної власності на землю громадян" затверджено технічну документацію по складанню державних актів на право приватної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку та на 0,0366 га для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_3. 13 квітня 2005 року ОСОБА_1 на 1/2, ОСОБА_2 на 1/2 на підставі рішення 30 сесії ІУ скликання Ірпінської міськоїради від 25 грудня 2004 року № 988-30-ІУ отримано Державний акт серії ЯА № 411117 на земельну ділянку площею 0,1366 га за адресою АДРЕСА_3, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд 0,1000 га; для Ш ведення особистого селянського господарства - 0,0366 га.

По справі також встановлено, що при посвідченні оспорюваного договору дарування державний нотаріус виходив з того, що спірна 71/100 частина об»єкту дарування належала дарителям на підставі рішення Ірпінського місцевого суду Київської області від 03 вересня 2001 року, відповідно до якого у справі № 2-129/2001 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів про визнання права власності на будинок, зобов'язання не чинити перешкод, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на частину будинку, визначення порядку користування відокремленими приміщеннями та надвірними будівлями та за доповнюючим позовом ОСОБА_6, ОСОБА_4 про розділ будинку, виділ 3/4 частин будинку у спільну часткову власність, визначення порядку користування земельною ділянкою було задоволено частково позов ОСОБА_6 та ОСОБА_4. Виділено ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в спільну часткову власність 71/100 частину будинку АДРЕСА_3 загальною вартістю 4 892 грн., визначивши частку ОСОБА_6 в спільній частковій власності 68/100, а частку ОСОБА_4 - 3/100 від всього будинку; виділено ОСОБА_7 29/100 частин будинку АДРЕСА_3 загальною вартістю 18 681 грн., визнавши за ним право власності на вказану частину будинку; зобов'язано ОСОБА_6 закласти дверний пройом між приміщеннями 1-2-1-З та встановити стіну, яка розділить прим. 1-4 на дві частини площею 11,9 кв. м. та пл. 6,9 кв. м.; зобов'язано ОСОБА_7 обладнати дверний пройом з прим, площею 6,9 кв. м. в прим. 1-3 та дверний пройм для виходу на вулицю з прим, площею 6,9 кв. м., добудувати тамбур розміром 1,8 м на 1,3 м та жилу кімнату пл. 17,4 кв. м.; визначено порядок користування земельною ділянкою площею 1 773 кв. м.; виділено в спільне користування ОСОБА_6 та ОСОБА_4 земельну ділянку площею 1 330 кв. м.; виділено в відокремлене користування ОСОБА_7 земельну ділянку площею 44 кв. м. з організацією самостійного виходу (виїзду) на вул. Михайлівську; в решті частини позовів відмовлено.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області у справі № 2-129/2001 від 05 липня 2005 року за заявою ОСОБА_3 про відновлення втраченого провадження заяву було задоволено, поновлено частково провадження по справі № 2-129 за 2001 р за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів про визнання права власності на будинок, зобов'язання не чинити перешкод, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на частину будинку, визначення порядку користування відокремленими приміщеннями та надвірними удівляит, та за доповнюючим позовом ОСОБА_6, ОСОБА_4 про розділ будинку, виділ 3/4 частин будинку у спільну часткову власність, визначення порядку користування земельною ділянкою; додатковим рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15 листопада 2005 року у справі № 2-129/2001 було встановлено, що по даній цивільній справі було прийнято Ірпінським міським судом Київської області рішення "03 вересня 2001 року".

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 листопада 2009 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 вересня 2001 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до того ж суду в іншому складі.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12 березня 2010 року у справі № 2-976/2010 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, виконавчого комітету Ірпінської міської ради про визнання права власності на будинок, зобов'язання не чинити перешкод, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на частину будинку, визначення порядку користування відокремленими приміщеннями та надвірними спорудами та за вимогами ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про поділ будинку, виділ 3/4 частин будинку в спільну часткову власність, визначення порядку користування змельною ділянкою прийнято відмову позивача ОСОБА_6 від позову про изнання права власності на будинок, зобов'язання не чинити перешкод, поділ будинку, иділ 3/4 частин будинку в спільну часткову власність, визначення порядку користування змельною ділянкою; прийнято відмову позивача ОСОБА_4 від позову ро визнання права власності на частину будинку, визначення порядку користування ідокремленими приміщеннями та надвірними спорудами; провадження в справі за озовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, виконавчого комітету Ірпінської міської ради про визнання права ласності на будинок, зобов'язання не чинити перешкод, зустрічним позовом ОСОБА_13 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про изнання права власності на частину будинку, визначення порядку користування відокремленими приміщеннями та надвірними спорудами та за вимогами ОСОБА_14 до ОСОБА_4 про поділ будинку, виділ 3/4 частин будинку в пільну часткову власність, визначення порядку користування земельною ділянкою закрито у зв'язку з відмовою позивачів від позову.

ОСОБА_6 17 лютого 2006 року надала Ірпінському міському суду Київської області заяву про визнання позову позову ОСОБА_3 до неї, її сестри ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_1, Ірпінської міськради про визнання договору дарування недійсним, оскільки вона 26 лютого 2002 року від свого імені та від імені своєї рідної сестри ОСОБА_4 вчинила фіктивну угоду дарування 71/100 частини житлового будинку в АДРЕСА_3 відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1, яка перебувала в судовому спорі, з метою приховання вищезазначеної частини будинку від судового спору з позивачем.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_14 померла. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй за життя майно. За життя ОСОБА_6 15 квітня 2009 року склала заповіт, посвідчений ОСОБА_15, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі № 543, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті та на що вона за законом матиме право, заповіла своїй небозі ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_16 29 вересня 2010 року звернулася до Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 за заповітом та 22 грудня 2010 року державним нотаріусом Ірпінської міської державної ютаріальної контори Київської області ОСОБА_17 їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією.

Відповідно до акта судово-психіатричного експерта № 2 від 28 січня 2014 року українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології на період укладання договору дарування 26 лютого 2002 року ОСОБА_6 виявляла ознаки "Органічного ураження головного мозку судинного ґенезу внаслідок церебрального атеросклерозу, дисциркуляторної енцефалопатії, з грубим інтелектуально- імнестичним зниженням", ступінь наявного у ОСОБА_6 психічного розладу унеможливлювала її здатність адекватно усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними 26 лютого 2002 року, ОСОБА_6 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на дату вчинення договору дарування 26 лютого 2002 року.

Ухвалюючи рішення суд обґрунтовано виходив з положень ст.ст. 43, 48, 55, 57, 59 ЦК УРСР, ст. ст. 261, 267, 393, 1216-1218, 1220-1223, 1225, 133-1235, 1258, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 152, 155 ЗК України та прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 55 ЦК УРСР 1963 року угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який на момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина. Якщо така угода визнана недійсною, то кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернення одержаного в натурі - відшкодувати його вартість. Стороні, яка в момент укладення угоди не могла розуміти значення своїх дій або керувати ними, відшкодовується другою стороною понесені витрати, втрата або пошкодження її майна, якщо вона знала або повинна була знати про такий стан особи, що уклала з нею угоду.

У відповідності до ст. 59 ЦК УРСР угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

Оскільки на момент укладання оспорюваногодоговору дарування 26 лютого 2002 року ОСОБА_6 відповідно до акту судово-психіатричного експерта № 2 від 28 січня 2014 року Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії а наркології МОЗ України не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суд прийшов до правильного висновку про визнаня цього договору дарування недійсним.

Оскільки договір дарування 71/100 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 від 26 грудня 2002 року, посвідчений державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за № 2-733 визнаний судом недійсним, то також підлягає визнанню незаконним та скасуванню п. п. 35, 36 рішення Ірпінської міської ради Київської області № 827-24-ХХІУ зід 27 липня 2004 року "Про передачу земельних ділянок в спільну часткову власність" у настині передачі в спільну часткову власність ОСОБА_1 частини земельної ділянки, яка становить 1/2 від загальної площі - 0,1330 га для обслуговування китлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_3 та ОСОБА_2 частини земельної ділянки, яка становить 1/2 від загальної площі - 0,1330 га для обслуговування житлового будинку, господарських Зудівель і споруд за адресою АДРЕСА_3. Також підлягає визнанню незаконним та скасуванню рішення Ірпінської міської ради Київської області № 988-30-ІУ зід 25 грудня 2004 року "Про технічну документацію по складанню державних актів на право приватної власності на землю громадян" у частині затвердження технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю ОСОБА_1, ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,0366 га для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_3 та виданий на підставі цього рішення Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 411117 від 13 квітня 2005 року на ім"я ОСОБА_1 1/2 та ОСОБА_2 1/2.

Отже, суд першої інстанції, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов правильного висновку про часткову обґрунтованість та часткову доведеність доводів позивачів, що зазначалися в суді першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Докази та обставини, на які посилається апелянт у апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачі не довели у суді, що оспорюваним договором порушені їх права, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_5 є спадкоємцем ОСОБА_6 за заповітом, а ОСОБА_3 прийняв спадщину на 29/100 частин спірного будинку після смерті свого батька ОСОБА_7 У зв»язку з тим, що рішення Ірпінського міського суду від 03 вересня 2001 року про визнання за ОСОБА_6 та ОСОБА_4 права власності на 71/100 частину спірного будинку скасовано і в подальшому провадження по даній справі закрито, дарителі ОСОБА_6 та ОСОБА_4 подарували спірну частину будинку, не маючи належного правоустановлюючого документа, що впливає на права та обов»язки інших співвласників вказаного будинку.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду, викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішенні, не спростовують.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: