АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/3539/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Сташків Н.М.
Провадження № 22-ц/789/712/15 Доповідач - Щавурська Н.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Фащевська Н. Є., Ходоровський М. В.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1 і його представника адвоката ОСОБА_2,

третіх осіб ОСОБА_3, представника Другого відділу ДВС ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, треті особи - Другий відділ ДВС Тернопільського міського управління юстиції, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання договору удаваним, визнання права власності та звільнення майна з-під арешту ,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16.04.2015 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення, вважаючи його ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належного з'ясування обставин, що мають значення для справи та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 і його представник адвокат ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Треті особа ОСОБА_3Є апеляційну скаргу свого сина ОСОБА_1 підтримав.

Представник третьої особи Другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_4 апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обгрунтованим, таким, що скасуванню не підлягає.

Відповідач ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін і їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд обґрунтовував свої висновки тим, що ОСОБА_1 не надав доказів того, що довіреність від 11.06.2012 року видана з метою приховання фактично укладеного договору купівлі-продажу, а також тим, що позивач не набув права власності на спірний автомобіль з підстав, передбачених законом, а відтак відсутністю правових підстав для зняття арешту з майна.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він грунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

Так, судом встановлено, що 11.06.2012 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу ОСОБА_7 посвідчено довіреність, зареєстровану в реєстрі за № 2885, згідно якої ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_1 або ОСОБА_3 продавати за ціну і на умовах на власний розсуд, обміняти, здавати в оренду (позичку), заставляти з метою забезпечення зобов'язань належний ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ТЕІ № 083049, виданого та зареєстрованого Тернопільським МРЕВ 07.04.2004 року, автомобіль марки DAEWOO Lanos D4MM550, 2004 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, та користуватись повноваженнями, передбаченими в довіреності (а.с.6).

В ході примусового виконання рішення про стягнення з ОСОБА_5 у користь ОСОБА_6 аліментів 10.03.2011 року та 11.07.2012 року державним виконавцем винесені постанови про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, належне ОСОБА_5, про що є відповідні відомості у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (а.с.34-35, 43-45)

Постановами про розшук майна боржника від 13.04.2011 року та 13.02.2012 року оголошено розшук автомобіля марки DAEWOO Lanos D4MM550, 2004 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.36-37).

11.06.2012 року ОСОБА_5 була дана письмова розписка ОСОБА_1, зі змісту якої вбачається, що він продав ОСОБА_1 належний йому на праві власності автомобіль за 30000 гривень, передав ключі від автомобіля, технічний паспорт та надав на імя ОСОБА_1 0.3. нотаріально завірену довіреність на право володіння і розпорядження автомобілем (а.с.12).

Власником спірного автомобіля DAEWOO Lanos D4MM550, 2004 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ТЕІ № 083049 на час розгляду справи є ОСОБА_5 (а.с.7).

Статтею 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили, тобто за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини, тобто між сторонами виникають права та обов`язки, але не ті, що випливають із змісту правочину.

Відповідно до ст.60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.4 своєї постанови "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" від 27 серпня 1976 року № 6 за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядають вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Із наведеного випливає, що право на виключення майна з акта опису та звільнення його з-під арешту належить власнику.

Підстави набуття права власності на майно чітко визначені цивільним законодавством.

Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

У відповідності до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно п.п.2, 7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілі, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов'язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності. Власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, відповідність конструкції транспортного засобу встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, та вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

Вимоги п.3 ч.1 ст.208 ЦК України та положення Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, передбачають письмову форму договору купівлі-продажу автомобілів, яким довіреність на розпорядження автомашиною в інтересах довірителя не являється.

За змістом ст.237 ЦК України представництво - це правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Особливістю відносин представництва є те, що вони виникають та існують в інтересах особи, яка добровільно надала іншій особі право вчинити певний перелік дій, які вона заздалегідь схвалює. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки лише для особи, яку він представляє.

Згідно ст.244 ЦК України представництво може здійснюватися за довіреністю. Довіреність є письмовим документом, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Таким чином, встановивши, що договорів, за якими ОСОБА_1 міг набути право власності на спірний автомобіль укладено не було (оскільки вказаний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ і на сьогоднішній день залишається зареєстрованим за ОСОБА_5, а розписка та довіреність на розпорядження автомобілем в інтересах довірителя не свідчить про укладення договору купівлі-продажу), суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку, про відсутність підстав для визнання довіреності удаваним правочином, вчиненим з метою приховання договору купівлі-продажу автомобіля.

Доводи апеляційної скарги в частині неврахування судом наданих позивачем доказів на підтвердження ним факту набуття у власність автомобіля на увагу колегії суддів не заслуговують, як такі, що спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги в частині неврахування судом факту ухилення відповідача від укладення договору купівлі-продажу, приховання ОСОБА_5 факту накладення арешту на майно та введення позивача у звязку з цим в оману колегія суддів до уваги не приймає, як такі, що не стосуються предмета судового розгляду.

Що стосується доводів апелянта в частині неврахування судом волі відповідача на відчуження автомобіля у звязку з отриманням коштів від позивача, то сам по собі факт отримання коштів за автомобіль та надання довіреності в інтересах довірителя без дотримання передбаченої законом раніше згаданої процедури продажу автомобіля, яка передбачає зняття його з обліку та перереєстрацію, й при цьому за умови обізнаності відповідачем про наявність у нього боргових зобовязань та перебування у звязку з цим автомобіля під арештом, на думку колегії суддів, жодним чином не свідчать набуття позивачем права власності на майно з підстав, передбачених законом.

У звязку з недотриманням сторонами встановленого законом спеціального порядку набуття права власності на автомобіль не заслуговують на увагу й доводи апелянта в частині відповідності форми правочину (договору купівлі-продажу автомобіля) вимогам ст.207 ЦК України.

Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як на підставу для скасування рішення суду, і зокрема неврахування відсутності будь-яких заперечень у ОСОБА_6 з приводу позову, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а відсутність будь-яких заперечень з приводу позову у ОСОБА_6, яка є третьою особою по справі, не має жодного правового значення для вирішення справи по суті.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.

Відповідно до вимог ст.308ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне розяснити позивачу, що відмова судом у даному позові не позбавляє його звернутися за захистом порушеного права у передбачений законом спосіб з метою повернення йому отриманих згідно розписки грошових коштів відповідачем, який залишається фактичним власником транспортного засобу.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1; 315 ч.ч.1, 2; 319 ч.1; 324 ч.1 п.1; 325 ч.1 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 15.04.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_8