Справа № 346/891/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1427/2015
Головуючий у 1 інстанції Димашок В. П.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Беркій О.Ю., Пнівчук О.В.

секретаря Турів О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, прокуратури Івано-Франківської області, Управління МВС в Івано-Франківській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями правоохоронних органів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 19 травня 2015 року ,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Державної казначейської служби України, прокуратури Івано-Франківської області, Управління МВС в Івано-Франківській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями правоохоронних органів.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 19 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

На рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в який посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Відмовляючи у задоволенні позову суд помилково вважав, що підстави для відшкодування шкоди згідно ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відсутні. При цьому судом не враховано також дійсних обставин справи та не дано їм правильної юридичної оцінки. Зокрема, що 15 жовтня 2012 року вироком Коломийського міськрайонного суду його визнано винним за ч.1 ст. 164 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 1700,00 грн. В подальшому 11 грудня 2012 року йому оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 164 КК України та відповідно слідчим Коломийського МВ УМВС в Івано-Франківській області застосовано запобіжний захід у виді особистого зобовязання. 24 грудня 2012 року прокурором Коломийської міжрайонної прокуратури затверджено обвинувальний акт та на підставі ст. 291 КПК України направлено для розгляду до Коломийського міськрайонного суду. Під час розгляду кримінального провадження встановлено, що ухвалою Івано-Франківського міського суду від 24.04.2013 року рішення суду у справі за позовом ОСОБА_3 до нього про стягнення аліментів на утримання дитини та утримання непрацездатної дружини було скасовано, а ухвалою Івано-Франківського міського суду від 20.05.2013 року позовну заяву залишено без розгляду. Зазначає, що саме на підставі цього рішення і було порушено кримінальне провадження. Апелянт також вказує, що у звязку із встановленням відсутності в його діянні складу кримінального правопорушення державний обвинувач прокурор Коломийської міжрайонної прокуратури 24 лютого 2014 року відмовився від підтримання державного обвинувачення відносно нього. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 25 лютого 2014 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 щодо вчинення ним кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 164 КК України закрито у звязку із відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні. Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що він понад рік перебував незаконно під слідством, а отже має право на підставі ст. ст. 23, 1176 ЦК України на відшкодування шкоди.

З цих підстав просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Представники прокуратури Івано-Франківської області та УМВС України в Івано-Франківській області доводів скарги не визнали посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився будучи належним чином повідомленим, що не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що оскільки кримінальне правопорушення відносно позивача щодо вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 164 ч. 2 КК України закрито у звязку із відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні, то такий не має права на відшкодування шкоди на підставі п. 2 ч.1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як правильно встановлено судом першої інстанції 11.12.2012 року ОСОБА_2 було оголошено підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 164 КК України. При цьому підставою для обвинувачення послужило його ухилення від сплати аліментів, стягуваних згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 24.03.2010 року на утримання дитини та на утримання непрацездатної дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку.

Обвинувальний акт 24.12.2012 року затверджено прокурором Коломийської міжрайонної прокуратури ОСОБА_4 та на підставі ст. 291 КПК України направлено для розгляду в Коломийський міськрайоний суд.

Раніше ОСОБА_2 вироком Коломийського міськрайонного суду від 15.10.2012 року був визнаний винним за ст. 164 ч.1 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в дохід держави.

Відповідно до ч.1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За змістом ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Зокрема, як визначено п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі-Закон) відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно з п. 2 ст. 2 Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

За положеннями ч. 5 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться в разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_2 посилався на те, що внаслідок притягнення його до кримінальної відповідальності, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та інших процесуальних дій, що обмежували його законні права зганьблено його імя, зазнала втрати його репутація серед односельчан, а через постійні стреси та переживання внаслідок цього погіршився стан здоровя. Крім того, дані обставини призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, також вимагали додаткових зусиль для організації життя. А отже, він має право на відшкодування моральної шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції зясовано, що рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.03.2013 року скасовано заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 10.10.2012 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження. Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено. Виключено відомості про останнього, як «батька» ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з актового запису №2216 від 20.10.2007 року про народження дитини, серії І-НМ №130046, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції у м. Івано-Франківську від 11.06.2009 року.

Вказані судові рішення оглянуто апеляційним судом.

Відтак, ухвалою Івано-Франківського міського суду від 24.04.2013 року в звязку із нововиявленими обставинами рішення Івано-Франківського міського суду від 24.03.2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та непрацездатну дружину скасовано, справу призначено до розгляду. Однак, ухвалою Івано-Франківського міського суду від 20.05.2013 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Встановлено, що з врахуванням вищенаведених обставин державним обвинувачем - прокурором Коломийської міжрайонної прокуратури ОСОБА_4 24.02.2014 року прийнято постанову про відмову від підтримання державного обвинувачення, яку погоджено в.о. Коломийського міжрайонного прокурора молодшим радником юстиції ОСОБА_7 (а.с.9-11).

Відповідно ухвалою Коломийського міжрайонного суду від 25 лютого 2014 року кримінальне провадження №00000028 від 23 листопада 2012 року відносно ОСОБА_2 щодо вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 164 ч.2 КК України закрито у звязку із відмовою від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні (а.с.8).

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо відсутності підстав, передбачених ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» для відшкодування шкоди та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 19 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.Ю. Беркій

ОСОБА_8