Справа № 346/6360/14-ц
Провадження № 2/346/128/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

у складі:

головуючого судді Димашка В.П.

за участі секретаря Гайової Г.Ф.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

третіх осіб на стороні відповідача ОСОБА_5

приватного нотаріуса Коломийського

міського нотаріального округу ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи на стороні відповідача приватний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним та скасування запису про державну реєстрацію права власності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач уточнивши позовні вимоги просив визнати недійсним договір дарування від 31 січня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на незавершений будівництвом житловий будинок без господарських будівель і споруд №1 по вул. Ольжича, в м. Коломия, Івано-Франківської області.

Вимоги мотивовано тим, що 19 вересня 1995 р. рішенням Виконавчого комітету Коломийської міської ради народних депутатів №267, зокрема, дозволено гр. ОСОБА_7 продати незакінчений будівництвом житловий будинок (виконання будівельних робіт 11%), а гр. ОСОБА_8 (нині-Бігуняк) ОСОБА_9 купити незакінчений будівництвом житловий будинок по вул. Пекарська, 1 (нині Ольжича, 1).

З урахуванням зазначеного рішення між сторонами 30 вересня 1995 р, укладено Договір купівлі-продажу, за яким гр. ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_8 купила будинок, незакінчений будівництвом, процент готовності якого становить 11% без господарських будівель та споруд, у м. Коломия, вул. Пекарська, №1. Зазначений договір посвідчено 30 вересня 1995р. Державним нотаріусом Коломийської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 та зареєстровано в реєстрі.

04 вересня 2003 р. між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 розірвано шлюб, про що зроблено запис за № 206 та свідчить Свідоцтво про розірвання шлюбу від 04 вересня 2004р. Серія 1-НМ №063949.

21 листопада 2003р. між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_8 було укладено шлюб, про що складено відповідний актовий запис №561 та свідчить Свідоцтво про одруження серія 1-НМ №105827.

20 лютого 2009 року ОСОБА_3 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,06 га по вул. Ольжича, 1 у м. Коломия Івано-Франківської області для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд на підставі рішення Коломийської міської ради №1217-28/2008 від 22 травня 2008 року (серія ЯЖ №554810).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2014р. у справі №346/2728/14-ц розірвано шлюб між ОСОБА_3 (д.п. ОСОБА_8) ОСОБА_9 та ОСОБА_1, зареєстрований 21 листопада 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Коломийського міського управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №561.

Під час слухання справи №346/4271/14-ц у Коломийському міськрайонному суді Івано-Франківської області за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя він дізнався, що ще до розірвання шлюбу його колишня дружина 31 січня 2014 року уклала Договір дарування незавершеного будівництвом житлового будинку. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу ОСОБА_6, а також проведено його державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №160.

За умовами вказаного правочину, дарувальник ОСОБА_3 передає у власність обдаровуваній її матері ОСОБА_5 безоплатно належне дарувальнику незавершений будівництвом житловий будинок без господарських будівель і споруд за номером 1, що знаходиться в місті Коломия по вулиці Ольжича О., Івано-Франківської області. На приватизованій земельній ділянці площею 0,06 га, призначений для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :09:003:0045 знаходиться: незавершений будівництвом житловий будинок, відсоток готовності якого становить 39% (п.1.1.). У п.3.4. Договору дарування вказано, що договір укладено за згодою колишнього чоловіка дарувальника ОСОБА_11, викладеної у вигляді заяви та справжність підпису якого засвідчено ОСОБА_6, Приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу.

Вищевказаний правочин порушує його права та інтереси як співвласника незавершеного будівництвом житлового будинку.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Частинами 3 та 4 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, а також майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Виходячи зі змісту ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Зважаючи на вимоги ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У ст. 65 СК України вказано, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Статтею 74 СК України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Слід зауважити, що він та ОСОБА_3 почали проживати однією сім'єю з 1999 р. та здійснювали будівництво житлового будинку разом, за кошти як її, так і мої. Офіційно вони уклали шлюб у 2003 році.

Отже, відчуження незавершеного будівництвом житлового будинку по вул. Ольжича у м. Коломия відбулося без його згоди (навіть і обізнаності про таке), що порушило його права як власника.

Відповідно до ч. 26 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009р. N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса.

Якщо предметом правочину є майно, яке належить особам на праві спільної сумісної власності, інші співвласники відповідно до частини другої статті 369 ЦК до участі у справі не залучаються, оскільки правочин щодо розпорядження спільним майном вважається вчиненим за згодою всіх співвласників. За відсутності такої згоди інші співвласники відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК можуть пред'явити позов про визнання такого правочину недійсним.

Нормами ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України регламентовано, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Відповідач, ОСОБА_3 своїми діями підтверджує вжиття відповідних заходів щодо приховання від нього факту укладання нею правочину з відчуження майна, належного їм обом на праві спільної сумісної власності подружжя. Згоду на таке відчуження він не давав.

Зазначене також відбулося внаслідок неправомірних дій приватного нотаріуса ОСОБА_6, що полягають у наступному.

Згідно ст. 1 Закону України "Про нотаріат" (далі за текстом - Закон) нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Статтею 5 вказаного Закону, зокрема закріплено, що нотаріус зобов'язаний здійснювати свої професійні обов'язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам.

Нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної ОСОБА_2 України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій (ст. 7 Закону).

Нормами ст. 46 Закону чітко встановлено, що нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Аналогічні положення викладені у ч. 1 глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі за текстом - Порядок), затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5 (реєстрація у Мін'юсті України від 22.02.2012 за №282/20595), чинного на момент укладання та посвідчення договору дарування від 31.01.2014р.

Крім цього, згідно норм ч 2. глави 5 Розділу І Порядку, у разі наявності у нотаріуса сумнівів щодо поданих документів він може витребувати від цієї юридичної особи, державного реєстратора, органів державної податкової служби, інших органів, установ та фізичних осіб додаткові відомості або документи.

Відповідно до ч.ч. 4.1, 4.2. Глави 1 Розділу II Порядку, правочини щодо розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю, підписуються всіма співвласниками цього майна або уповноваженими ними особами. При посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо правовстановлюючий документ оформлений на імя одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена.

Приватний нотаріус ОСОБА_6, яка була обізнана про факт перебування у шлюбі з ним ОСОБА_3, оминула вищевикладені норми законодавства, не отримавши його згоди як другого з подружжя, який приймав участь у будівництві житлового будинку, знаходився у шлюбі з ОСОБА_3 на час укладення договору дарування даного майна. При цьому нотаріус не вжила заходів для отримання необхідних документів від осіб, які звернулися до неї щодо посвідчення договору дарування, з метою дотримання вимог законодавства на всіх стадіях укладання правочину.

У ч.ч. 4.1., 4.2. Глави 2 розділу II Порядку закріплено, що договір відчуження об'єкта незавершеного будівництва може бути укладено за умови, що право власності на нього зареєстровано органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно. При посвідченні договору про відчуження об'єкта незавершеного будівництва нотаріусові подається витяг про державну реєстрацію прав, виданий органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, разом з документом, на підставі якого проводиться будівництво (дозвіл на виконання будівельних робіт, декларація про початок виконання будівельних робіт, будівельний паспорт тощо), та документ, що підтверджує право на земельну ділянку.

У п.1.2. Договору дарування від 31.01.2014р. Перелічено документи, на підставі яких такий договір укладався та нотаріально посвідчувався:

- Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №554810, виданий Коломийською міською радою, Івано-Франківської області 20 лютого 2009 р. на підставі рішення Коломийської міської ради Івано-Франківської області від 22 травня 2008 року за №1217-28/2008 та зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №73 і зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31.01.2014р. За реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна 06, номер запису про право власності 4521778;

- Витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності

№17184314, виданий ОСОБА_12, державним реєстратором реєстраційної служби

Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області 31 січня 2014 р.

Документ, на підставі якого здійснюється будівництво, згідно тексту Договору від 31 січня 2014 р. відсутній, що свідчить також про порушення нотаріусом ч. 4.2. розділу 2. Глави II Порядку.

Водночас, згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Як вказувалось вище, 30 вересня 1995 р. між гр. ОСОБА_7 та Відповідачем укладено Договір купівлі-продажу, за яким остання придбала будинок, незакінчений будівництвом, процент готовності якого становить 11% без господарських будівель та споруд, у м.Коломия, вул.Пекарська, №1 (сьогодні Ольжича, 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Укладення договору дарування дарувальником передбачає наявність у цієї сторони договору права власності на дарунок- (майно), яке передається в дар обдаровуваному.

Враховуючи вказані норми, а також норми ч.ч. 4.1., 4.2. Глави 2 розділу II Порядку, для укладання спірного договору дарування є необхідною передумовою наявність правовстановлюючих документів на обєкт незавершеного будівництва (враховуючи також придбання ОСОБА_3 об'єкту незавершеного будівництва за договором купівлі-продажу, - цей об'єкт фактично відчужується вже повторно). Таким правовстановлюючим документом саме на спірне нерухоме майно в даному випадку є виключно договір купівлі-продажу від 30 вересня 1995 р. Проте вбачається, що ОСОБА_3 приховала такий договір купівлі-продажу нерухомого майна, у зв'язку з чим нотаріусом не було надано правомірної оцінки цьому документу та взагалі факту купівлі Відповідачем обєкта незавершеного будівництва, який вона же і дарує, при посвідченні договору дарування від 31.01.2014 р.

З урахуванням викладених обставин, є наявним, що договір дарування об'єкту незавершеного будівництва, укладений 31.10.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу ОСОБА_6, - має бути визнаний судом недійсним.

Водночас зазначаю наступне. Згідно ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У зв'язку з наведеними підставами для визнання вказаного договору дарування недійсним, є обґрунтованим скасувати запис про державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_5, адже вказана вимога є похідною від вимоги, про визнання договору дарування недійсним.

Позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що він з 2003 року проживав у шлюбі, а до 2003 жили у громадянському шлюбі проживали у ІНФОРМАЦІЯ_1, яка належала її батькам, він був підприємцем, заробляв кошти, приймав участь у будівництві. Дружина на той час не працювала, а тільки рік викладала у коледжі. Батьки не допомагали.

Після розлучення він подав позов про поділ майна і тоді узнав про те, що вона хату подарувала своїй матері.

Документи які представила позивач на будівельні матеріали використовувалися для будівництва будинку батьком відповідача у с. Раківчик.

Він є підприємець, у нього є вантажна машина. Будинок побудовано у шлюбі, і вона без його дозволу подарувала їх будинок.

Станом на 31 січня 2014 року він був у нормальних відносинах.

У травні 2014 року його повідомлено про розгляд справи про розірвання шлюбу.

Незавершене будівництво вона придбала з першим чоловіком готовністю 11 відсотків, був фундамент та стіни.

Вони почали продовжувати його будівництво у 2003 2004 році, а до того розбудовували потрохи. У 2003 2004 році почали масштабну добудову.

ОСОБА_13 з робітниками, стіни всередині. Дах робили майстри з Лісної Слобідки, ті самі що робили ремонт в її батька. За перекриття даху він дав майстру 2500 доларів. Вони штукатурили, завозили землю, робили вікна та двері.

У 2014 році вона світло провела без нього. Було не дороблено підлоги. Він як підприємець мав доходи, в місяць мав від 20 до 50 тисяч грн. Батьки відповідача не мали можливості надавати допомогу.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав та пояснив, що нотаріус порушила п. 44 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами» не взяла письмового дозволу від чоловіка з яким вона перебувала у шлюбі, а взяла згоду на продаж житлового будинку а не на відчуження. А тому мав би буди укладений договір купівлі продажу.

Факт спільного проживання в судовому порядку не встановлювався.

Відчужила спільне майно, при укладенні договору дарування вона повинна була зареєструвати у реєстраційній службі. Відповідач не предявила нотаріусу договір купівлі продажу від 1995 року про купівлю незавершеного будівництва 11%. Договір купівлі продажу також мав бути зареєстрований у реєстраційній службі. Даний договір був зареєстрований у БТІ. У договорі дарування немає посилання на договір дарування, і він не зареєстрований у реєстраційній службі, а нотаріус не зазначає про цей договір.

Свідки не давали пояснень з приводу заявленого позову, їхні свідчення не стосувалися даної справи. Квитанції теж просить не брати до уваги, оскільки вони не стосуються цієї будови.

Відповідач ОСОБА_3 пояснила, що вони з ОСОБА_11 одружилися, спочатку проживали із батьками. Батьки в 1993 році скуповували будівельні матеріали, ліс, цеглу, блоки. Фактично будівництвом завідував батько, а матір допомагала. Чоловік ОСОБА_11 допомагав роботою. У 2002 році було зведено будинок та накритий. Були септики та дренаж.

У 2003 році вони розлучилися. У листопаді вона одружилася з позивачем. За час їхнього спільного проживання жодних робіт не велося, будівництво було заморожено.

З 1998 року вона була у декретній відпустці, а потім працювала.

З 2003 року вона одружилася, однак спільно вони не проживали. Коли вони познайомилися він був продавцем. З 1992 року по 2011 рік вона постійно працювала.

З січня 2014 року вона запропонувала матері, щоб відчужити на її користь хату, яка не була огороджена, балку між першим та другим поверхом було вкрадено. Коштів на будівництво хати вона не мала, позивач також.

Оскільки будинок було збудовано за час спільного проживання зі ОСОБА_11, то його було запрошено до нотаріуса для дачі дозволу.

Від того часу як батьки стали власниками вони почали вкладати кошти, як переписали, купили вікна, двері, водо та світло постачання, всередині поштукатурили, зробили перекриття, огорожу.

З позивачем вони познайомилися на початку 2003 року у Трускавці, він працював на сувенірному ринку. Вона в цей час ще перебувала у шлюбі з ОСОБА_11, з яким пізніше розлучилася у вересні 2003 року.

Позивач нічого не вкладав у будівництво, а намагався схилити до того, щоб вона продала будинок.

Позивач знав, що будинок нею буде відчужуватися, оскільки вона в кінці 2013 року почала готувати документи на відчуження незавершеного будівництва, і сказала йому. Він сказав, що не проти, оскільки він не має до будинку відношення.

Купила 11 відсотків, а батьки до 2002 року вимурували та накрили.

Вона з позивачем не купувала і не будувала, а тому до нотаріуса його не запрошувала.

У нотаріуса вона показувала свої паспорті дані. Нотаріус вияснила коли куплявся будинок, коли будувався, приходив до нотаріуса її колишній чоловік ОСОБА_11.

Прийшли до нотаріуса переписати хату на маму і ОСОБА_11 дав згоду на продаж. Нотаріус пояснила, що продавати будинок немає необхідності, оскільки можна подарувати, так як це буде дешевше. ОСОБА_11 приходив ще раз і давав дозвіл на дарування.

31 січня 2014 року вона вдень прийшла до нотаріуса, а коли вийшла вже було темно на дворі. ОСОБА_11 по дзвінку прийшов повторно. Мама теж була присутня. Земельна ділянка на якій є спірний будинок, нею приватизована, вона її теж відчужила.

Представник відповідача ОСОБА_4 пояснила, що, позивач не заявляв позову про спільне проживання, та не заявляв про визнання майна спільною власністю. Право ОСОБА_3 не є ніяким чином порушено. Незавершене будівництво придбано в 1995 році, на той час в шлюбі вона була зі ОСОБА_11, а тому це їх спільна сумісна власність, а розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності.

Третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус ОСОБА_6 пояснила, що до неї 31 січня 2014 року звернулася ОСОБА_3 по питанню відчуження незавершеного будівництва та земельної ділянки. Вона вияснила що ОСОБА_3 купила незавершене будівництво у шлюбі зі ОСОБА_11. Готовність була 11 відсотків. Вона її проконсультувала, в паспорті штампа про шлюб не було, але вона зясувала що в неї є чоловік. Коли прийшов колишній чоловік ОСОБА_11, то він пояснив, що вони дуже мало побудували і будівництво заморожене. Він дав дозвіл на купівлю продаж і вийшов. Коли вона розяснила відповідачці, що це буде коштувати 5% і оскільки гроші не даються, то ОСОБА_11 дав заяву про згоду на дарування.

Вона вияснила, що ОСОБА_3 з другим чоловіком нічого не побудувала, та подала відповідну заяву. «Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» розділ посвідчення правочинів, дозволяє відбирати такі заяви. Для відчуження землі згода не потрібна було, тому що вона наділена рішенням виконкому.

Нотаріусу повинен бути представлений державний акт на право власності на земельну ділянку і витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно, що і було надано а тому вона посвідчила договір дарування незавершеного будівництва. Документи на підставі яких проводиться будівництво подаються в земельний відділ.

Третя особа ОСОБА_5 пояснила що вона з чоловіком зробили дочці весілля придбали для дітей земельну ділянку для будівництва хати, так як усі проживали у квартирі. Придбали незавершене будівництво по вул. Ольжича, 1 фундамент. Вона з чоловіком купляла блоки, перекриття цеглу та 50 кубів лісу у 1993 році, документи подані.

Почали будівництво, розрахунки з майстрами проводив Чоловік ОСОБА_14. У 2002 році накрили. Довершували і будівництво припинили. Коли дочка вийшла заміж за позивача він прийшов у квартиру. Ніякі будівельні роботи не проводились, говорив що це не його, ніяких будівельних матеріалів не купляв і не будував. Тільки говорив щоб продати, але вони на це не пішли. Його вимоги безпідставні. У 2005 році вона перенесла інсульт, а тому будова була призупинена. За цей час було нанесено будові багато шкоди, розпалювали всередині вогонь, зіпсуті стіни. Дочка запропонувала переписати на неї цю будову, і 2014 році дочка подарувала їй незавершене будівництво готовністю 39 %., яке вони добудовували а ОСОБА_11 тільки допомагав, а тому він дав згоду на відчуження, про що підписав відповідні документи у нотаріуса. Чоловік був і є підприємцем, вони проживали у ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вона до нотаріуса прийшла в день, скільки були часу не памятає. Де треба було вона підписалася, дочка їй подарувала незавершене будівництво та землю. ОСОБА_11 був цілий день, тільки виходив у коридор.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона живе по сусідству і її вікна виходять на будову, де будувався ОСОБА_14, почалася будова 1995 -1996 роках. Вони брали від них світло. Роботи по будівництву тривали до 2001 2002 років. Хто був власником будинку вона не знає. Працювала бригада, хто оплачував вона не знає. Було зведено стіни та накрито. У 2014 році почалися роботи і ОСОБА_14 та його дружина вклали вікна, зробили огорожу, возили всередину будинку розчин цементу. Вона проживає у будинку по вул. Ольжича, 3 з 2000 року, на той момент був фундамент та перший поверх. Відповідачку на будові бачила. Своє будівництво вона почала з 1990 року.

Позивача бачила як він фотографував хату, це було 2013 чи 2014 роках.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що у 1994 році їхня дочка вийшла за ОСОБА_11 і проживали у них ІНФОРМАЦІЯ_3. Він з дружиною придбав незавершене будівництво та оформили на дочку, 11 % готовності. Почали будівництво, він був заготовив панелі, цеглу, блоки, купив вагон лісу та все інше що потрібно. Будівництвом займався він. Дружина готовила обіди майстрам. Дочка та її колишній перший чоловік теж допомагали, але більше займалися дитиною яка народилася. Осінню 2002 року будинок був повністю накритий. Відновили будівельні роботи у 2014 році. Позивач до будови не причетний зовсім, він фактично з ними і не проживав, а тільки інколи приїжджав. За ці роки він у будівництво не вклав ніяких коштів, та навіть не знав де знаходиться будова, майстрів не наймав, але говорив дочці що треба будову продати, та вони заборонили. За час коли не велося будівництво будинок обкрадали та нищили, а тому дочка подарувала будинок його дружині і він продовжив будівництво.

В кінці 2002 року він почав їздити на роботу у Трускавець. Дочка з 1994 року по 2003 рік проживала зі ОСОБА_11 на квартирі належній йому. Він на пенсії з 2006 року. Він потім був підприємцем та торгував у Трускавці, у нього було двоє продавців. У селі Раківчик проживає його теща, він приїжджав до неї. Коли приїжджав позивач він їхав жити в Раківчик.

У нотаріуса він не був, але підвозив дружину, це було під вечір, ще було видно, а коли вийшли було темно. ОСОБА_16 був у нотаріуса. У Раківчику він добудовував це було потрохи на протязі тривалого часу.

Свідок ОСОБА_17 пояснив, що він привозив бляху на дах ОСОБА_14 у 2002 році. В Раківчик він нічого не доставляв.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що вони з відповідачкою одружилися у 1994 році, проживали у батьків, Батьки відповідачки купили фундамент на Ольжича, та почали будувати, будував ОСОБА_18 за свої кошти. У 2003 році вони розірвали шлюб. На той У 2002 році хату було накрито. Було викопано септики. Зимою в січні 2014 року його колишня дружина сказала, що на будову починають розкрадати, та попросила дати згоду на відчуження, що він і зробив, тому що будинок будували її батьки. Він прийшов у нотаріальну контору та підписав документи.

Вони з відповідачем проживали разом до часу розірвання шлюбу. У 1995 році батьки відповідачки дали кошти для купівлі незавершеного будівництва. У будівництві він тільки допомагав. У нотаріуса він тому, що нотаріус щось попутала підписував дві заяви.

Свідок ОСОБА_19, пояснив, що у 1996 році він почав своє будівництво. На вул. Ольжича був викопаний котлован пару фундаментних блоків, та блоків перекриття, До кінця 1996 року був вимуруваний перший поверх, потім у районі 2000 років почали будувати другий поверх. ОСОБА_20. Поставили верх, проводили воду, паркан. Позивача на будові він не бачив. З 20 квітня 1999 року він там проживає у своїм будинку. Будівництво з 2002 по 2013 рік не велося.

Свідок ОСОБА_21 пояснив, що він проживає по Ольжича, 12 це 50 метрів від Ольжича 1, ОСОБА_18 побудував хату, у 1992 році і накрили хату у 2002 році, навіть у нього у гаражі тримали бляху. Потім роботи продовжились у 2014 році. Поштукатурив, провів проводку, вікна. Позивача він не знає. У 1995 році вдарено фундамент. ОСОБА_18 переробляв те що зробив попередній власник.

Свідок ОСОБА_22 пояснив, що він будувався по Ольжича 2 з 1991 року. ОСОБА_18 мурував хату і він теж свою. На початку 2001 років ОСОБА_18 почав закінчувати будівництво, а саме звів верх, та накрив. Зимою 2013 року він сказав відповідачці, що на будові відбувається безлад, діти палять вогнища, бють пляшки та цеглу, і у 2014 році продовжилось будівництво, вікна двері, поштукатурено, зроблена огорожа, чистили рови. Проводили центральну воду. Позивача він не знає, і на будові не бачив. Придбав недобудову. 2001 та 2002 рік клали верх.

Свідок ОСОБА_23 пояснив, що у 2001 році ОСОБА_14 запропонував йому домурувати та накрити будинок по вул. Ольжича, 1, Він погодився і з двома братами Володимир і Василь установили балки, зробили першу анкеровку, з цегли добудували мансардний поверх, будова була призупинена, а у 2002 році навесні вони почали робити верх, установили платви, завязали кізли, приїхав майстер ОСОБА_17 та зняв розміри на бляху. Вимурували комінок. Він привіз бляху, розгрузили у сусіда, У серпні 2002 року почали накривати бляхою, підшили під стріхою пластик, установили ринви. Роботу закінчили у кінці вересня 2002 року ОСОБА_14 розрахувався. Ліс брали з с. Раківчика. У 2003 чи 2004 році він бачив позивача на вул. Театральній у батька відповідачки. Бачив там позивача це була субота, він приїхав. Білили сходову, площадку, клеїли обої. Це тривало близько місяця. У Раківчику на прохання ОСОБА_14 він виконував будівельні роботи, а саме бив вагонку, робив бетонну відмостку, фундамент під паркан. ОСОБА_14 приїжджав говорив що потрібно зробити. В Раківчику бляхою не накривав. На хату по Ольжича 1 пішло близько 30 м.кв. Цегли пішло тисяч 15-20 тисяч.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача та його представника, третіх осіб, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що згідно договору купівлі продажу від 30 вересня 1995 року, посвідченого державним нотаріусом Коломийської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_8 купила будинок, незакінчений будівництвом, процент готовності якого становив 11% без господарських будівель та споруд, у м. Коломия, вул. Пекарська, (тепер Ольжича) №1. (а/с 8)

04 вересня 2003 року шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 розірвано, про що зроблено запис за № 206 та підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 04 вересня 2004 року серія 1-НМ №063949. (а/с 6)

21 листопада 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 укладено шлюб, про що складено відповідний актовий запис №561 що підтверджується свідоцтвом про одруження серія 1-НМ №105827, від 21 листопада 2003 року. (а/с 7)

20 лютого 2009 року ОСОБА_3 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,06 га по вул. Ольжича, 1 у м. Коломия Івано-Франківської області для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд на підставі рішення Коломийської міської ради №1217-28/2008 від 22 травня 2008 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №73. (а/с 13)

Згідно договору дарування незавершеного будівництвом житлового будинку укладеного 31 січня 2014 року, реєстровий №160, ОСОБА_3 подарувала своїй матері ОСОБА_5 за згодою колишнього чоловіка ОСОБА_11 викладеною у вигляді заяви, незавершений будівництвом житловий будинок без господарських будівель і споруд за номером 1, що в м. Коломия по вул. Ольжича, Івано-Франківської області. На приватизованій земельній ділянці площею 0,06 гектарів, призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер - :09:003:0045 знаходиться: незавершений будівництвом житловий будинок, відсоток готовності якого становить 39% відсотків. (а/с10)

ОСОБА_11 подав приватному нотаріусу Коломийського міського нотаріального округу ОСОБА_6 письмову нотаріально посвідчену заяву згідно якої дав свою згоду на дарування його колишньою дружиною ОСОБА_3 (до реєстрації ОСОБА_11) ОСОБА_9 сумісно нажитого ними під час перебування у зареєстрованому шлюбі житлового будинку, незавершеного будівництвом без господарських будівель та споруд за номером 1 по вул. Ольжича (Пекарська) в м. Коломия її матері ОСОБА_5. (а/с100)

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2014 року шлюб між ОСОБА_3 (д.п. ОСОБА_11) ОСОБА_9 та ОСОБА_1, зареєстрований 21 листопада 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Коломийського міського управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №561 розірвано.(а/с14)

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.3 ст. 369 ЦК України, згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно наведених доказів незавершений будівництвом житловий будинок без господарських будівель і споруд №1 по вул. Ольжича, в м. Коломия, Івано-Франківської області придбаний ОСОБА_3 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_11, а тому відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, та ст. 60 СК України належав їм на праві спільної сумісної власності, і останній у відповідності до ч.3 ст. 369 ЦК України дав згоду на його відчуження, а ОСОБА_3 подарувала його своїй матері ОСОБА_5.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві зазначив, що оспорюваний правочин порушує його права та інтереси як співвласника незавершеного будівництвом житлового будинку.

У відповідності до вимог ст. 62 СК України, вказане майно за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності не визнавалося, чого не заперечував сам позивач.

Оскільки позивач ОСОБА_1 не надав доказів того, що його право порушено, в задоволенні його позову до ОСОБА_3, треті особи на стороні відповідача приватний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про визнання договору дарування від 31 січня 2014 року, реєстровий № 160 укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу ОСОБА_6 недійсним та скасування запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на незавершений будівництвом житловий будинок без господарських будівель і споруд №1 по вул. Ольжича, в м. Коломия, Івано-Франківської області необхідно відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 213, 215, 223, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи на стороні відповідача приватний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про визнання договору дарування від 31 січня 2014 року, реєстровий № 160 укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу ОСОБА_6 недійсним та скасування запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на незавершений будівництвом житловий будинок без господарських будівель і споруд №1 по вул. Ольжича, в м. Коломия, Івано-Франківської області - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на рішення суду до апеляційного суду Івано-Франківської області може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення рішення через Коломийський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Димашок В. П.