АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9373/2015 Головуючий у суді першої інстанції - Коробенко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції - ОніщукМ.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Крижанівської Г.В.,

при секретарі Сливка А.В.,

за участю:

представника стягувача ОСОБА_3,

представника боржників ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - ОСОБА_4 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 29 травня 2015 року про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И ЛА:

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 29.05.2015 задоволено заяву ПАТ «Фідобанк» (правонаступника ПАТ «Ерсте Банк») та поновлено строк для пред'явлення до виконання виконавчих листів (дублікатів), виданих Солом'янським районним судом м. Києва на виконання рішення суду від 11.03.2013 про солідарне стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7. та ОСОБА_8. на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованості в розмірі 1 814 671 грн. 57 коп. та судового збору в сумі 3 219 грн.

В апеляційній скарзі представник боржників, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою в задоволенні заяви відмовити. Вважає, що суд першої інстанції не повно з'ясував обставини, що мають значення для справи, в наслідок чого безпідставно поновив строк для пред'явлення виконавчих листів до виконання, оскільки стягувачем пропущено строк без поважних причин.

В судовому засіданні представник апелянтів підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник стягувач в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю та просив ухвалу суду залишити без змін, оскільки вона постановлена з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи заяву суд першої інстанції визнав поважними причини пропуску строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11.03.2013 стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7. та ОСОБА_8. на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованість в розмірі 1 814 671 грн. 57 коп. та судовий збір в сумі 3 219 грн.

Рішення набрало законної сили 20.06.2013.

На виконання вказаного рішення судом було видано виконавчі листи, строк пред'явлення яких до виконання був один рік (тобто до 20.06.2014).

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 26.02.2015 видано дублікати виконавчих листів у зв'язку з втратою оригіналів.

Отже, станом на день звернення заявника із даною заявою строк пред'явлення виконавчих листів до виконання закінчився.

У відповідності з нормами Конституції України та ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими для виконання. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень покладено законом на Державну виконавчу службу України, а порядок виконання визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України, стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Також ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Звертаючись до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчих документів до виконання заявник вказував на поважність пропуску строку з огляду на те, що виконавчі листи були втрачені, а після видачі їх дублікатів вже сплинув строк пред'явлення їх до виконання.

Вказані доводи заявника підтверджуються матеріалами справи, а тому, з урахуванням цих обставин та враховуючи факт невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, що є неприпустимим, колегія суддів вважає цілком правомірним висновок суду про пропуск заявником строку пред'явлення виконавчого документа до виконання з поважних причин та, як наслідок, наявність законних підстав для його поновлення.

Водночас, також слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст. 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

В рішенні Європейського суду «Горнсбі проти Греції» від 10.03.1997 (п. 40) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду».

Щодо поновлення процесуальних строків національними судами Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд одним із аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1975 п. 36) не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі «Герін проти Франції» від 29.07.1998, п. 37).

Таким чином, з наведеного вбачається, що оскаржувана ухвала постановлена судом з додержанням вимог закону, а доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права є безпідставними та не обґрунтованими.

Відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України, підставами для відхилення скарги на ухвалу суду першої інстанції і залишення ухвали без змін є постановлення судом першої інстанції ухвали з додержанням вимог закону.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення ухвали суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - ОСОБА_4 - відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 29 травня 2015 року про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді