Справа №2-2604/10
14 травня 2010 року місто Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Плавича І.В.,
при секретарі Бабаєвій З.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,
В провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги сторона позивача вказувала, що на підставі договору купівлі-продажу від 23 серпня 1991 року, власником квартири АДРЕСА_1 (в теперішній час Фонтанська дорога) у місті Одесі на праві приватної власності є ОСОБА_3.
Але 22 листопада 2008 року матір дружина позивача ОСОБА_3 померла, після чого відкрилась спадщина до відповідної квартири, яку фактично прийняв ОСОБА_1
Разом з тим, за життя користуючись своїм законним правом, ОСОБА_3 зробила заповідальне розпорядження щодо даної квартири на випадок своєї смерті, склавши 20 листопада 2007 року заповіт на імя чоловіка її доньки ОСОБА_1
Позивач пояснював, що реалізуючи свої цивільні права та законні інтереси, з метою належного оформлення спадкових прав, він звертався до компетентної державної нотаріальної контори, намагаючись оформити спадкові права, однак йому було в усній формі мотивовано розяснено, що він пропустив встановлений законом строк для подачі заяви про прийняття спадщини та спадкоємцю було рекомендовано звернутись в суд для вирішення виниклого питання. У звязку з викладеним ОСОБА_1 і звернутись в суд з даним позовом.
У відкритому судовому засіданні позивач ОСОБА_1 цілком підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 у відкрите судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі, однак від особи на адресу суду надійшла належним чином засвідчена та перекладена заява про непретендування особи на спадкове майно, що за сутністю є визнанням позову.
На підставі ст. 174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Таким чином, у звязку з тим, що позивач від позову не відмовився, а відповідач вимоги визнав у повному обсязі, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення сього позову.
Водночас, відповідно до ст. 224 ч.1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, у звязку з неявкою повідомленого відповідача по даній цивільній справі, врахувавши думку сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку, постановивши про викладене відповідну ухвалу.
Під час розгляду справи й на підставі наявних в останній доказів, судом встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу від 23 серпня 1991 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за №1-6611, квартира АДРЕСА_1 (в теперішній час Фонтанська дорога) у місті Одесі на праві приватної власності належить ОСОБА_3.
Позивач ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5, однак остання померла 04 вересня 2007 року, про що свідчить Свідоцтво про смерть серії 1-ЖД №115512, видане Першим відділом РАЦС Приморського РУЮ від 05 вересня 2007 року, про що установою було зроблено актовий запис №7837 від 05 вересня 2007 року
За своє життя, користуючись своїм законним правом, ОСОБА_3 оформила 20 листопада 2007 року заповіт на імя чоловіка свої доньки ОСОБА_1, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 під реєстровим №2-5023.
Втім, 22 листопада 2008 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД №168221, виданим Першим Приморським відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції від 24 листопада 2008 року, про що установою було зроблено актовий запис №9115 від 24 листопада 2008 року. Після смерті ОСОБА_3, відкрилась спадщина у вигляді, зокрема, зазначеної раніше квартири.
Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як наводить ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Як прямо наводить ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Разом з тим, згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
З викладеного випливає, що позивач по справі є єдиним спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3, що підтверджується наданими суду документами.
Разом з тим, відповідно до ст. 1268 ч.ч.1,3,5 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Водночас, у відповідності до листа-відповіді Сьомої одеської державної нотаріальної контори, отриманого на запит суду, щодо майна померлої ОСОБА_3 спадкових справ не заводилось, ніхто з можливих спадкоємців не звертався. Відомостей про наявність інших спадкоємців, що б могли мати право на обовязкову частину в спадщині в порядку ст. 1241 ЦК України, судом на встановлено.
Тобто, приймаючи до уваги матеріали справи й документи, надані суду позивачем, факти вступу та прийняття ОСОБА_1 спадщини до майна вказаної вище померлої особи визнаються доведеними суду.
Згідно ст. 328 ч.ч.1,2 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
З урахуванням позовних вимог ОСОБА_1, ввесь обсяг наведених обставин свідчить про обґрунтованість вимог позивача й зумовлює наявність підстав для визнання за ним права власності на відповідну квартири в порядку спадкування за заповітом.
При цьому, згідно ст. 182 ч.ч.1,2 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
Відповідно до п.1.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць.
Згідно п.10 Додатку 1 до п.2.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року, правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на обєкти нерухомого майна являються рішення судів, третейських судів про визнання права власності на обєкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на обєкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності.
Як чітко встановлює п.3.5 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року, реєстрації підлягають виключно заявлені права за умови їх відповідності чинному законодавству України і предявленим правовстановлювальним документам. Забороняється тлумачення прав реєстратором або самостійне внесення ним змін до відомостей про заявлені права власності.
За викладених обставин, задовольняючи даний позов, суд вбачає доцільним довести до відома заінтересованих осіб, що рішення суду про визнання права власності на обєкт нерухомого майна, яке у встановленому процесуальним законом порядку набрало законної сили, підлягає обовязковій державній реєстрації та являється безпосередньою підставою для внесення відповідних відомостей до реєстру прав власності на нерухоме майно з боку повноважних осіб КП «ОМБТІ та РОН».
Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 174, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224, 225, 226 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити в повному обсязі.
Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на квартиру №50 в будинку №12-б по Фонтанській дорозі у місті Одесі в порядку спадкування за заповітом після померлої ОСОБА_3.
Рішення суду в частині визнання права власності підлягає державній реєстрації.

Рішення суду є безпосередньою підставою для державної реєстрації КП «ОМБТІ та РОН» права приватної власності на квартиру №50 в будинку №12-б по Фонтанській дорозі у місті Одесі, яка залишилась після смерті ОСОБА_3 за ОСОБА_1 після набрання рішенням суду законної сили.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або в порядку ст. 295 ч.4 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Головуючий: