АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/4361/15 Головуючий 1-ї інстанції Калмикова Л.К.
Справа № 2-619/1792/14 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : житлове.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Бобровського В.В., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Лашаковій Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 27 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом прокурора Дергачівського району Харківської області в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Дергачівський РВ ГУ ДМС України, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житлом, виселення громадян з житлового приміщення без надання іншого житла,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року прокурор Дергачівського району Харківської області звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом, виселення громадян з житлового приміщення без надання іншого житла.

В обґрунтування позову посилався на те, що прокуратурою Дергачівського району було проведено додаткову перевірку за зверненням ОСОБА_1 з питань порушення його житлових прав, в ході якої встановлено, що відповідно листа Дергачівського комунального підприємства технічної інвентаризації «Інвенрос» від 09.04.2014 року , житловий будинок №8 по в'їзду Червоного міліціонера м. Дергачі Харківської області в цілому належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі рішень Дергачівського районного суду 2011 року.

Відповідачі по справі - ОСОБА_2 жінка його онука, а ОСОБА_3 його правнука.

Між позивачем та ОСОБА_5 (онуком) у вересні 2007 року укладений нотаріально посвідчений договір довічного утримання, відповідно якого позивач передав у власність онуку житловий будинок №8 з надвірними будівлями за вказаною адресою, останній зобов'язався довічно повністю його утримувати.

Під час дії договору довічного утримання ОСОБА_2, його дружина ОСОБА_2 та їх неповнолітня донька ОСОБА_3 вселились до спірного будинку, зареєструвались в ньому та стали мешкати разом із ним.

У зв'язку з погіршенням стосунків з ініціативи ОСОБА_2, він був змушений розірвати договір довічного утримання з онуком в судовому порядку.

Оскільки він є власником спірного будинку і відповідачі вселились до цього будинку та проживають в ньому не як члені сім'ї власника будинку та окремо від нього, а також не ведуть з ним спільного господарства, вони підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проти позову заперечували, оскільки ОСОБА_1 не є єдиними власником житлового будинку, так як ОСОБА_4 є співвласником, який не заперечує проти їх проживання.

Представник третьої особи - ОСОБА_4 також заперечував проти задоволення позову на тих же підставах.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 27 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення по справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що оскільки позивач ОСОБА_1 не є єдиним власником спірного житлового будинку, а інший співвласник житлового будинку не заперечує проти проживання у спірному будинку відповідачів, підстав для задоволення позову немає.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 05 лютого 2008 року вселились та зареєструвались у спірному житлову будинку № 8 по в'їзду Червоного міліціонера м. Дергачі Харківської області зі згоди ОСОБА_2, який на той час був власником вказаного будинку на підставі договору довічного утримання, укладеного 01 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 згідно з яким останній передав у власність онуку ОСОБА_2 належний йому на праві власності житловий будинок за вказаною адресою.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 19 травня 2011 року договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок № 8 по в'їзду Червоного міліціонера м. Дергачі Харківської області ( а. с. 19-20).

Судом також встановлено, що заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 12 листопада 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 лютого 2013 року, ОСОБА_2 виселено із спірного житлового будинку без надання іншого житлового приміщення з підстав, передбачених ст. 116 ЖК України (а. с. 10-18).

Оскільки власник будинку, до якого в якості члена сімї вселилися відповідачі, змінився, та, враховуючи положення ст. 391, ст. 383 ЦК України, позов нового власника про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм будинком підлягає задоволенню.

Права власника жилого будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статтей 16, 386, 391 ЦК України.

Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок (його частина), садиба, квартира (ст.ст. 379, 382).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сімї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сімї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сімї на користування цим будинком.

Таким чином права членів сімї власника будинку на обєкт власності є похідним від прав самого власника.

Частина 4 статті 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сімї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Оскільки право власності ОСОБА_2 на житловий будинок припинилося, члени його сімї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також втрачають право користування цим приміщенням і підлягають виселенню за позовом нового (попереднього) власника будинку (його частини) ОСОБА_1

Та обставина, що в період розгляду в суді вказаного спору, власником ? частини спірного будинку на підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2014 року став син позивача - ОСОБА_4, який не заперечує проти проживання відповідачів у цьому будинку, не є підставою для відмови у позові, оскільки відповідачі вселялись на всю площу житлового будинку зі згоди іншого власника ОСОБА_2, а частка ОСОБА_4 у спірному будинку не виділена.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_4 у спірному житловому будинку не проживає, а тому не позбавлений можливості вселити інших осіб на свою житлову площу після виділення частки, яка йому належить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 27 квітня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов прокурора Дергачівського району Харківської області діючого в інтересах в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Дергачівський РВ ГУ ДМС України, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житлом, виселення з житлового приміщення без надання іншого житла задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні житлом ОСОБА_1 та виселити ОСОБА_4 ОленуОлексіївну, ОСОБА_3 із житлового будинку № 8 по в'їзду Червоного міліціонера м. Дергачі Харківської області без надання іншого житлового приміщення.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: