Провадження №2/0202/193/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 липня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Фісун К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 (ОСОБА_3) до ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про розірвання кредитного договору № VIW3AN00002144 від 30 липня 2007 рокуз дати винесення рішення по справі,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість на свою користь за кредитним договором № VIW3AN00002144 від 30.07.2007 року у розмірі 11 994,84 дол. США; з ПАТ Акцент банк, ОСОБА_2 солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10000,00 грн.; з ОСОБА_2стягнути на свою користь витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200,00 грн.; з ОСОБА_2 на свою користь стягнути судовий збір.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2013 року позовна заява ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості була задоволена частково.

Ухвалою суду від 30 грудня 2013 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2013 року за позовною заявою ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасовано.

В обґрунтування своїх вимог позивач в своїй позовній заяві зазначив, що відповідно до договору № VIW3AN00002144 від 30.07.2007 року відповідач ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 13 634,72 дол. США зі сплатою за користування ним відсотків 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.07.2012 року. Проте, в порушення умов договору ОСОБА_2 свої зобовязання належним чином не виконала, що стало підставою для звернення до суду.

Вимоги до відповідача ОСОБА_2, що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачами ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом.

При новому розгляді справи відповідач ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», про розірвання кредитного договору № VIW3AN00002144 від 30 липня 2007 року з дати винесення рішення по справі. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаючись на те, що 30 липня 2007 року між нею, ОСОБА_2, з одного боку та ПАТ КБ «Приватбанк», з іншого боку було укладено кредитний договір № VIW3AN00002144 про отримання позивачем кредитних коштів на придбання автомобіля марки ВАЗ 21101-125-51, 2007 року випуску у сумі 13 634,72 дол. США строком з 30 липня 2007 року до 28.08.2012 року, та сплати процентів у розмірі 12% на рік. Забезпеченням, згідно договору, виступає автомобіль марки ВАЗ 21101-125-51, 2007 року випуску. Станом на березень 2013 року у позивачки зявилася заборгованість. Вказала, що ст. 652 ЦК України передбачено право сторони на односторонню вимогу про розірвання договору в разі істотної зміни обставин, яка відбулася на думку позивачки. Просила суд: розірвати кредитний договір № VIW3AN00002144 від 30 липня 2007 року з дати винесення рішення по справі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити та відмовити в задоволені позовних вимог за зустрічним позовом.

Відповідач ОСОБА_2в судове засідання зявилася, позовні вимоги за основним позовом не визнала та просила суд задовольнити зустрічну позовну заяву.

Представник відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги за основним позовом такими, що підлягають задоволенню частково, та позовні вимоги за зустрічним позовом не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.07.2007 року між ОСОБА_1 акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № VIW3AN00002144 від 30.07.2007 року, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 отримала кредит 13 634,72 дол. США зі сплатою за користування ним відсотків 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.07.2012 року.

Згідно до повторного Свідоцтва про зміну імені, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_2, актовий запис №28 від 31 січня 2008 року.

З метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору 20 жовтня 2010 року між ПАТ «Акцент Банк» та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір поруки №167, за умовами якого ПАТ «Акцент Банк» взяв на себе зобовязання у випадку неналежного виконання боржником зобовязань за зазначеними кредитним договором відповідати перед банком нарівні з боржником як солідарні боржники (п.4 договору поруки), з розміром відповідальності поручителя перед кредитором 10000 грн.

Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що ОСОБА_2 зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 30.01.2013 р. виникла заборгованість в розмірі 13 246,40 дол. США, яка складається з 6 128,07 дол. США заборгованість за кредитом; 3 916,28 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 387,52 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 2 814,53дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Згідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржниквважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно зі статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитними договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивачем за зустрічним позовом заявлені вимоги про розірвання кредитного договору. Обґрунтовуючи пред'явлені вимоги ОСОБА_2 посилається на те, що на даний час вона не має змоги сплачувати кредит та відсотки за користування кредитними коштами, оскільки не розраховувала і не могла передбачити, що офіційний курс долара США по відношенню до гривні може зрости від 5,05 грн. за 1 $ до 8,05 грн. за 1 $, а на час подання зустрічного позову 9,65 грн. за 1 $. До того ж при укладанні договору ОСОБА_2 сподівалася на стабільну ситуацію на валютному ринку і на положення ст. 6 Закону України «Про Національний банк України», згідно якого основною його функцією є забезпечення стабільності грошової одиниці України. Відтак, вважає позивачка, значне погіршення її матеріального стану, унеможливлює виконання своїх договірних зобов'язань.

Відповідно до ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Частиною 2 ст. 652 ЦК України встановлено, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Виходячи з змісту наведених положень ст.652 ЦК України, обставини, на які посилається ОСОБА_2, не можуть бути підставою для розірвання договору між сторонами відповідно до ч.4 ст.652 ЦК України, оскільки не вказують на зміну обставин, якими сторони керувались при укладені договору, і на істотність такої зміни, також на те, що одночасно настали всі обставини, передбачені ч.2 вказаної статті, а також на наявність підстав, передбачених ч.4 ст.652 ЦК України.

Втрата платоспроможності та інші фактори не можуть слугувати підставами для розірвання договору, оскільки відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання.

Виходячи із вищевикладеного суд не вбачає законних підстав для задоволення зустрічної позовної заяви у звязку з недоведеністю.

В судовому засіданні встановлено, що забезпеченням кредитного договору виступав автомобіль марки ВАЗ 211101-125-51, 2007 року випуску, який був реалізований позивачем в 2010 році, однак кошти які, надійшли від реалізації автомобіля в розмірі 30500 грн. лише частково зменшили розмір заборгованості за кредитним договором, яка станом на 30.01.2013 року становить 13246,40 дол. США.

З урахування вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк в частині стягнення заборгованості підлягають задоволенню, оскільки відповідач належним чином не виконала умови кредитної угоди, допустила прострочення платежів, підстав для звільнення відповідача від сплати зазначеної суми, або зменшення її розміру судом не встановлено.

Враховуючи, що згідно до Договору поруки №167 від 20 жовтня 2010 року ПАТ «Акцентбанк» поручився перед позивачем за виконання відповідачем ОСОБА_2 умов кредитного договору № VIW3AN00002144 від 30.07.2007 року, які остання не виконала, солідарному стягненню з відповідачів ПАТ «Акцентбанк» та ОСОБА_2підлягає заборгованість відповідно до договору поруки у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10 , ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України визначено, що докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення із відповідача витрат на юридичну допомогу у розмірі 3 200 грн., відповідно до вимог ст. ст. 84, 88 ЦПК України, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази надання позивачу правової допомоги, а також фінансові документи про розмір понесених позивачем витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача за основним позовом підлягають стягненню судові витрати по справі в розмірі 1 058 грн. 78 коп.

Керуючись: ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530,554, 590, 598,614, 625,1050, 1054 ЦК України, ст.ст.3,7,11,15,27, 30, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2(21030, АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № VIW3AN00002144 від 30.07.2007 року у розмірі 11 994,84 дол. США, що за курсом 7,99 відповідно до повідомлення НБУ від 30.01.2013 року складає 95 878 грн. 48 коп. (Девяносто пять тисяч вісімсот сімдесят вісім грн. 48 коп.) та стягнути солідарно з ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк Акцент-Банк, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк суму 10 000,00 грн., а всього заборгованість у сумі 13 246,40 дол. США, що за курсом 7,99 відповідно до повідомлення НБУ від 30.01.2013 року складає 105 878 грн. 48 коп. (Сто пять тисяч вісімсот сімдесят вісім грн. 48 коп.), яка складається з наступного: 6 128,07 дол. США заборгованість за кредитом; 3916,28 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 387,52 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 2 814,53 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк 1 058 грн.78 коп. судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В задоволені зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про розірвання кредитного договору № VIW3AN00002144 від 30 липня 2007 року з дати винесення рішення по справі відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П. Слюсар