У х в а л а

іменем україни

5 серпня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Гвоздика П.О., Касьяна О.П.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Диліжанс», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Диліжанс» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 1 грудня 2014 року, рішення апеляційного суду Харківської області від 20 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі - ТОВ «Порше Лізинг Україна») звернулось до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Диліжанс» (далі - ТОВ «Євро-Диліжанс») та ОСОБА_1, просило стягнути з відповідачів солідарно основну суму заборгованості за договором лізингу 00003727 від 21 жовтня 2011 року у розмірі 20 696 грн 33 коп., збитки у розмірі 136 725 грн 67 коп., штраф - 2 661 грн 98 коп., пеню - 1 484 грн 33 коп., три проценти річних - 445 грн 38 коп., проценти за користування чужими грошовими коштами - 1 228 грн 10 коп., неустойку - 9 495 грн 12 коп.

Позов обґрунтовано тим, що 21 жовтня 2011 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ТОВ «Євро-Диліжанс» укладено договір про фінансовий лізинг № 00003727, за умовами якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» зобов'язалося передати у розпорядження ТОВ «Євро-Диліжанс» об'єкт лізингу - транспортний засіб Volkswagen Caddy GP Maxi Kasten 2.0 I TDI, 2011 року випуску, а останнє прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором, шляхом здійснення платежів відповідно до договору та графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів на загальну суму, що становить 27 713 доларів США, не враховуючи авансового платежу, що становить 4 156,95 доларів США.

Відповідач ОСОБА_1 у забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором погодилась бути поручителем, що підтверджує її підпис у договорі фінансового лізингу.

Станом на час звернення до суду із позовом ТОВ «Євро-Диліжанс» не сплатило лізингові платежі за жовтень-грудень 2013 року та січень 2014 року, у зв'язку з чим відповідно до умов договору йому було направлено перше, друге та третє нагадування, після чого 16 січня 2014 року обом відповідачам направлено вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення об'єкту лізингу та повідомлення про відмову від договору з боку ТОВ «Порше Лізинг Україна». Кожне із повідомлень було направлено на останню відому позивачу адресу ТОВ «Євро-Диліжанс» та вручено уповноваженому представнику відповідача; лист на адресу відповідача ОСОБА_1 повернувся позивачу без вручення адресату у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

З огляду на викладене, датою припинення договору про фінансовий лізинг є 27 січня 2014 року; об'єкт найму мав бути повернутий позивачу 6 лютого 2014 року.

20 лютого 2014 року приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. було вчинено виконавчий напис № 149 про повернення об'єкта фінансового лізингу.

У зв'язку з тим, що ТОВ «Євро-Диліжанс» не повернуло об'єкт лізингу до ТОВ «Порше Лізинг Україна» у встановлений строк, останнє змушено було повернути його в примусовому порядку за допомогою спеціалізованих організацій ТОВ «ОРУМ» та ТОВ «Дельта М», у зв'язку з чим понесло додаткові витрати у розмірі 23 541 грн 37 коп.

Збитки позивача полягають також у тому, що у зв'язку з невиконанням відповідачами зобов'язань за договором фінансового лізингу позивач змушений був звернутись до спеціалізованої організації ТОВ «Юридична фірма Вернер» з метою отримання послуг юридичного консультування, підготовки процесуальних документів та участі у судових засіданнях з розгляду справи, за що сплачено 12 711 грн 78 коп.

Після повернення об'єкта лізингу позивачу було організовано аукціон з його продажу, на якому автомобіль продано за 172 872 грн (бер урахування ПДВ - 144 060 грн.). Оскільки на час вилучення об'єкта лізингу у ТОВ «Євро-Диліжанс» несплаченими залишились платежі у розмірі 20 723,01 доларів США, що становило 244 531 грн 52 коп., то за рахунок відповідачів підлягає відшкодуванню різниця між ринковою вартістю та сумою несплачених лізингових платежів у розмірі 100 471 грн 52 коп. (244 531 грн 52 коп. - 144 060 грн).

Крім того, у зв'язку з порушенням умов договору відповідачі мають сплатити штраф, пеню, проценти за користування чужими коштами, інфляційні втрати, неустойку у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України,

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 1 грудня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з відповідачів солідарно на користь позивача основну суму заборгованості за договором лізингу - 20 696 грн 33 коп., збитки у розмірі 136 725 грн 67 коп., штраф - 2 661 грн 98 коп., пеню - 1 484 грн 33 коп., три проценти річних - 445 грн 38 коп., проценти за користування чужими коштами - 1 228 грн 10 коп., неустойку - 9 495 грн 12 коп., витрати на правову допомогу - 10 539 грн 65 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 20 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині стягнення з відповідачів солідарно витрат на правову допомогу у розмірі 10 539 грн 65 коп. та відмовлено в позові у цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «Євро-Диліжанс» просить скасувати судові рішення у справі, посилаючись на неправильне застосування норма матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 332 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно із ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ТОВ «Євро-Диліжанс» неналежним чином виконувало умови укладеного з позивачем договору фінансового лізингу, що стало підставою для відмови позивача від договору лізингу. За таких обставин відповідачі ТОВ «Євро-Диліжанс» та поручитель ОСОБА_1, як солідарні боржники, зобов'язані відшкодувати позивачу завдані йому збитки, грошові кошти за договором, проценти за користування чужими коштами та три проценти річних від оспорюваної суми.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився із його висновками, проте відмовив у стягненні з відповідачів витрат на правову допомогу, які було включено позивачем до збитків, оскільки такі не є збитками.

Такі висновки апеляційного суду ґрунтуються на нормах матеріального і процесуального права та встановлених обставинах справи.

Доводи касаційної скарги ТОВ «Євро-Диліжанс» про те, що позивач не надав доказів вручення їм відповідних повідомлень та нагадувань про несплату за їх місцезнаходженням, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи (а.с. 51, 179-182, т.1).

Посилання заявника на те, що у березні 2014 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» направило на адресу ТОВ «Євро-Диліжанс» проект угоди про перегляд ціни об'єкта лізингу не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують припинення договору 27 січня 2014 року у зв'язку з відмовою позивача.

Не можна погодитись із доводами касаційної скарги про те, що позивач безпідставно та всупереч умовам договору звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, оскільки така можливість передбачена ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг». Крім того, заявник не надав доказів про те, що цей виконавчий напис нотаріуса було визнано таким, що не підлягає виконанню, у встановленому законом порядку.

Не заслуговують на увагу і доводи касаційної скарги про те, що позивач у зв'язку з відмовою від договору втратив право на стягнення подвійної плати за користування річчю за час прострочення відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України, оскільки обов'язок сплатити таку плату пов'язаний із несвоєчасним поверненням речі, яку було передано в користування.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 335, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Диліжанс» відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 20 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.І. Мартинюк
П.О. Гвоздик
О.П. Касьян