АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/8458/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - Чех Н.А.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка подана його представником ОСОБА_3, на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВаріантФінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановила:

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Варіант Фінанс» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики на суму 44 775 грн. 46 коп.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову.

Накладено арешт в рамках позовних вимог 44 775 грн. 46 коп. на квартиру АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з ухвалою, відповідач ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що позичальником у договорі позики є ОСОБА_4, яка не залучена до участі у справі, а відповідач є лише поручителем. Вважає, що посилання позивача на порушення умов договору поруки не може бути підставою для накладення арешту на майно поручителя.

Крім того, по іншій цивільній справі зазначена квартира є предметом спору про визнання квартири спільною власністю сімї з 4-х осіб. У цій справі 16.12.2014 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Також посилається неспівмірність заявлених вимог із видом забезпечення позову, оскільки ціна позову становить 44 775 грн. 46 коп., а орієнтовна вартість квартири становить 1 260 000 грн., при цьому арешт квартири обмежує власника у розпорядженні всією квартирою, а не її частиною, вартість якої дорівнює ціні позову.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити. Представник позивача КоріненкоТ.С. вважала доводи апеляційної скарги безпідставними та просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що зявились в судове засідання, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Варіант Фінанс» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики на суму 44 775 грн. 46 коп., посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 не виконує умов договору поруки від 02.10.2013 року, згідно з яким він поручився за виконання зобовязань позичальником ОСОБА_4

Відповідно до договору позики, укладеного 02.10.2013 року між ТОВ «Фінансова компанія «Варіант-Фінанс» та ОСОБА_4, позичальник отримала у позику грошові кошти в сумі 156 000 грн. для часткової оплати обєкта нерухомості двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Станом на час предявлення позову існує прострочена заборгованість у розмірі 44 775 грн. 46 коп., яку позивач просить стягнути з поручителя.

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 31 березня 2015 року.

Одночасно представник позивача звернувся до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову від 29.04.2015 року , шляхом накладення арешту в рамках позовних вимог 44 775 грн. 46 коп. на квартиру АДРЕСА_1, керувався положеннями ст. 151-153 ЦПК України та виходив з того, що спір повязаний зі стягненням коштів, розмір яких є значним, що дає підстави для задоволення заяви про накладення арешту на квартиру, тоді як невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак, погодитись у повному обсязі з такими висновками суду неможливо.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до розяснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Частиною 2 ст. 151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Разом з тим, у порушення вимог ст. ст. 151, 152 ЦПК України, позивачем у заяві не вказано вартості нерухомого майна, не обґрунтовано, чи є зазначена вартість співмірною із розміром суми заявлених позовних вимог 44 775 грн. 46 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2

Відповідно до наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 грудня 2013 року, квартира АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2, є двокімнатною, жилою площею 35, 1 кв.м., загальною площею 70,7 кв.м.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 210 ЦПК України у мотивувальній частині ухвали повинно бути зазначено мотиви, якими керувався суд, постановляючи ухвалу.

Наведеним положенням закону ухвала суду не відповідає, оскільки в ній не зазначені мотиви, на підставі яких суд дійшов до висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту квартири унеможливить чи утруднить виконання рішення суду. Також суд не перевірив дотримання вимог щодо співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, яка визначається з врахуванням ціни позову та вартості квартири відповідача, на яку позивач просив накласти арешт.

Висновок суду першої інстанції про накладення арешту на квартиру в межах суми позовних вимог 44 775 грн. колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки з оскаржуваної ухвали вбачається, що арешт накладено на цілу квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено порядок, встановлений для вирішення заяви про забезпечення позову, а тому оскаржувану ухвалу необхідно скасувати, а питання вирішення заяви про забезпечення позову передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий : Судді: