АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Головачова Я.В., Шахової О.В.

при секретарях: Бугаю О.О., Дрозд Ю.С., Шпируку О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою Галич Анастасії Сергіївни в інтересах Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка», третя особа: генеральний директор Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» Чуприна Петро Якович, про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/7287/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Даниленко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року задоволено частково позов ОСОБА_3 до ДП «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка», третя особа: генеральний директор ДП «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» Чуприна П.Я., про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Скасовано наказ ДП «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г.Шевченка» № 115 від 10 липня 2014 року про внесення змін до штатного розпису у зв'язку із структурною реорганізацією.

Скасовано наказ ДП «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г.Шевченка» № 739-к від 10 жовтня 2014 року про звільнення ОСОБА_3

Поновлено ОСОБА_3 на посаді артиста допоміжного складу у ДП «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка».

Стягнуто з ДП «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 39 948 грн. 70 коп.

Стягнуто з ДП «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г.Шевченка» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Стягнуто з ДП «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г.Шевченка» на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

Стягнуто з ДП «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г.Шевченка» на користь держави судовий збір у розмірі 499 грн. 49 коп.

В решті позову відмовлено.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року скасовано наказ ДП «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г.Шевченка» № 118 від 16 липня 2014 року про попередження про заплановане звільнення у зв'язку із скороченням штату.

Не погодившись із таким рішенням суду, Галич А.С. в інтересах ДП «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі. На думку апелянта, суд дійшов помилкового висновку про фіктивність скорочення штату працівників, що не відповідає обставинам справи. Скасовуючи наказ № 115 від 10 липня 2014 року «Про внесення змін до штатного розпису у зв'язку із структурною реорганізацією» суд першої інстанції здійснив грубе втручання у господарську діяльність підприємства, оскільки право визначення чисельності і штату працівників належить виключно власникові або уповноваженому ним органу. Відповідно до довідки про середню заробітну плату ОСОБА_3, сума заробітку за період з наступного дня звільнення по дату ухвалення судового рішення включно становить 32 803 грн. 64 коп., а тому суд дійшов помилкового висновку про стягнення середнього заробітку у сумі 39 948 грн. 70 коп. Крім того, зазначає, що уточнюючи позовні вимоги, позивач просила скасувати наказ № 115 від 10 липня 2014 року, що свідчить про зміну предмету позову та мало відбуватися шляхом подачі нового позову, проте, суд першої інстанції на це уваги не звернув чим порушив вимоги ч. 4 п. 1 ст. 309 ЦПК України.

В суді апеляційної інстанції Галич А.С. в інтересах ДП «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_3 та її представники ОСОБА_7, ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали, що спір вирішений судом правильно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 01 серпня 1982 року ОСОБА_3 працювала в ДП «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» (т.1, а.с.19).

З 03 вересня 2003 року ОСОБА_3 відповідно до наказу № 449-к від 06 вересня 2003 року була зарахована на посаду артистки допоміжного складу ДП «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» за строковою трудовою угодою (т.1, а.с.20, 67).

З 07 вересня 2005 року відповідно до наказу № 548-к ОСОБА_3 працювала на умовах безстрокової трудової угоди на посаді артистки допоміжного складу (т.1, а.с.20, 69).

Відповідно до витягу з протоколу № 8 засідання Ради головних спеціалістів Національної опери України від 8 липня 2014 року, було вирішено з метою оптимізації творчо-виробничого процесу, підвищення ефективності діяльності театру, а також економічного та раціонального використання державних коштів, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 1 березня 2014 року № 65 «Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету» та листа Міністерства культури України від 10 квітня 2014 року № 959/15/13-14, провести реорганізацію окремих підрозділів художнього та артистичного персоналу театру, скорочення чисельності і штату працівників, а саме скоротити посади: диригент вищої категорії, диригент 1-ї категорії, асистент режисера оперної трупи, провідний редактор і бібліотекар видавничо-інформаційного відділу; скоротити підрозділи: управління мімансом (у повному складі, 1,5 посадових одиниці), міманс (у повному складі, 30 посадових одиниць) (т.1, а.с.72-77).

Наказом № 115 від 10 липня 2014 року «Про внесення змін до штатного розпису у зв'язку із проведенням структурної реорганізації та скороченням посад» проведено структурну реорганізацію шляхом виведення з 11 жовтня 2014 року зі штатного розпису театру посад: диригент вищої категорії (1 посада), диригент 1-ї категорії (0,5 посади), асистент режисера оперної трупи (0,5 посади), провідний редактор (1 посада), бібліотекар 1-ї категорії видавничо-інформаційного відділу (1 посада); підрозділів: управління мімансу (у повному складі, 1,5 посадових одиниці), міманс (у повному складі, 30 посадових одиниць) (т.1, а.с.82-83).

Наказом № 118 від 16 липня 2014 року «Про попередження про заплановане звільнення у зв'язку зі скороченням штату» наказано начальнику відділу кадрів і зарубіжних зв'язків підготувати письмові повідомлення про наступне вивільнення з пропозицією про переведення на вакантні посади (за наявності) працівникам, зокрема, ОСОБА_3 (т.1, а.с.84-85).

18 липня 2014 року ОСОБА_3 було ознайомлено з повідомленням адміністрації ДП «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» про заплановане звільнення її з посади у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, проте остання відмовилася від підпису у повідомленні, про що складено відповідний акт (т.1, а.с.12,71).

Згідно з наказом № 739-к від 10 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звільнено із займаної посади з 11 жовтня 2014 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України за згодою профспілкового комітету у зв'язку зі скороченням посади і відмовою від переведення на іншу роботу (т.1, а.с.70). Наказом № 27-к від 16 січня 2015 року частково змінено вищевказаний наказ та виключено з підстав звільнення відмову від переведення на іншу роботу (т.1, а.с.137).

10 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ДП «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка», третя особа: генеральний директор ДП «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» Чуприна П.Я., про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3, при цьому, суд виходив з того, що звільнення позивача було проведено з порушенням встановленого нормами трудового законодавства порядку, накази ДП «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» про внесення змін до штатного розпису у зв'язку із структурною реорганізацією та про звільнення ОСОБА_3 суперечать трудовому законодавству, а тому є незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції в повному обсязі.

Відповідно до ст. 64 ГК України підприємству надано право самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (вивільнення працівників).

За приписами ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п. 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Порядок вивільнення працівників визначено ст.49-2 КЗпП України.

Так, ч.3 цієї статті передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

З аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що при вирішенні питання про дотримання вимог законодавства власником або уповноваженим органом підприємства, установи, організації в цій частині підлягають з'ясуванню обставини, пов'язані з тим чи була у відповідача інша робота (вакантні посади), яку міг виконувати (займати) працівник відносно якого вирішувалось питання про звільнення, чи пропонувалась йому така робота (посади) та чи надавав він згоду на переведення на іншу роботу.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, наказами Міністерства культури України № 631 від 11 серпня 2014 року та № 732 від 5 вересня 2014 року внесено зміни до штатного розпису ДП «Національний академічний театр опери та балету України ім. Т.Г. Шевченка» (т.1, а.с.80, 81).

Згідно з наданими змінами до штатного розпису, відповідачем на виконання зазначених наказів було проведено реорганізацію шляхом скорочення певних посад, серед яких посади артистів допоміжного складу.

Таким чином, роботодавець, скоротивши вказані посади і видавши відповідні накази про внесення змін до штатного розпису у зв'язку із проведенням структурної реорганізації та скороченням посад, попередивши при цьому працівників про заплановане звільнення у зв'язку зі скороченням штату, скористався наданим йому законом та статутом правом проводити зміни в організації виробництва та праці, а тому вказані накази є такими, що відповідають вимогам чинного трудового законодавства.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про скасування наказу № 115 від 10 липня 2014 року «Про внесення змін до штатного розпису у зв'язку із проведенням структурної реорганізації та скороченням посад».

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відтак, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст. 40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому, роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Вказана правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові № 6-40цс15 від 1 квітня 2015 року.

Зі змін до штатного розпису, введених у театрі з 10 жовтня 2014 року, вбачається, що у штаті театру на момент звільнення наявна вакантна посада помічника керівника художнього цеху балету.

Проте, відповідачем не надано належних і допустимих доказів, на підтвердження того, що позивач, яка займала посаду артистки балету не могла обійняти вказану посаду.

Доводи апелянта про те, що у театрі відсутні вільні посади, які може зайняти позивач, враховуючи її освіту та досвід роботи, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки з наданих суду, як першої інстанції, так і апеляційному суду, документів вбачається, що відповідачем розглядалася можливість позивача зайняти посаду тільки артистки балету, яку вона не може займати за віком.

Крім того, як пояснила Галич А.С. в інтересах ДП «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_3 інші посади не пропонувалися.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, про те, що при звільненні ОСОБА_3 відповідачем були допущені порушення вимог трудового законодавства, зокрема, встановленого законом порядку звільнення.

Відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Під незаконним звільненням, в даному випадку, слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом, у тому числі без дотриманням положень статті 49-2 КЗпП України.

Відтак, встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про поновлення ОСОБА_3 на посаді артиста допоміжного складу у ДП «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка».

Разом з тим, суд першої інстанції безпідставно скасував наказ про звільнення ОСОБА_3, оскільки відповідно до положень ст. 235 КЗпП України у суду відсутнє таке право.

Позовні вимоги про скасування наказу про звільнення позивача не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на нормах трудового законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

При розрахунку середнього заробітку враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, про те, що обчислення середньої заробітної плати для оплати вимушеного прогулу проводиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

З довідки про доходи від 12 січня 2015 року № 13 вбачається, що за період з 01 січня 2014 року по 31 жовтня 2014 року ОСОБА_3 була нарахована заробітна плата в сумі 77 736 грн. 05 коп. (т.1, а.с.86).

Враховуючи положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, за розрахунками апеляційного суду середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення ОСОБА_3 по день ухвалення судового рішення становить 32 803 грн. 64 коп., який і підлягає стягненню відповідача.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об'єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі (постанова Верховного Суду України у справі № 6-54цс11).

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25 травня 2001 року) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи обставини незаконного звільнення позивача, зважаючи на принцип розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зменшення суми відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ДП «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» на користь ОСОБА_3 з 10 000,00 грн. до 5 000,00 грн., вважаючи таку суму грошових коштів достатньою для компенсації моральних страждань останньої.

Таким чином, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про скасування наказів про внесення змін до штатного розпису та про звільнення останньої підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, а в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди підлягає зміні шляхом зменшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь ОСОБА_3, з 39 948 грн. 70 коп. до 32 803 грн. 64 коп. та зменшення суми відшкодування моральної шкоди з 10 000,00 грн. до 5 000,00 грн.

Враховуючи те, що апеляційним судом було зменшено розмір середнього заробітку та суму відшкодування моральної шкоди рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. Так, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з ДП «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г.Шевченка» в дохід держави пропорційно до задоволених вимог підлягає стягненню 571 грн. 67 коп. судового збору.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Галич Анастасії Сергіївни в інтересах Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року в частині вирішення позовних вимог про скасування наказів про внесення змін до штатного розпису та про звільнення ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове про відмову в задоволені цих позовних вимог.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди змінити.

Зменшити розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 з Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г.Шевченка» за час вимушеного прогулу з 39 948 грн. 70 коп. до 32803 грн. 64 коп.

Зменшити суму відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 з Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г.Шевченка» з 10 000 грн. до 5 000 грн.

Рішення суду в частині поновлення на роботі залишити без змін.

Рішення суду в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове.

Стягнути з Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» на користь держави судовий збір в розмірі 571 грн. 67 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Я.В. Головачов

О.В.Шахова