25.03.2015 Єдиний унікальний № 371/2225/14-ц
Провадження №2/371/21/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2015 року Миронівський районний суд Київської області

в складі:головуючого-судді Пархоменко В.М.

при секретарі- Овчаренко В.С.

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миронівка цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя

встановив:

У листопаді 2014 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 27 вересня 1997 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від шлюбу мають двох дітей : ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_2

Спільне життя з відповідачем не склалося, а тому рішенням Миронівського районного суду від 28 липня 2011 року їх шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу вони живуть окремо, діти залишились жити з нею. На їх утримання відповідач сплачує аліменти на її користь.

16 листопада 2013 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_8, від шлюбу у них народився син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3

18 січня 2006року відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_5 купили в рівних частках житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 36,8м2 за 7 012,00грн.

У зв"язку з тим, що на час купівлі вказаного будинку вона перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 придбана ним частка вказаного будинку є їх спільною сумісною власністю, вважає, що її частка у цій власності має бути збільшена до 2/3 частин від ?, яка належить відповідачу з огляду на те, що з нею проживають їх спільні неповнолітні діти.

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 була приватизована земельна ділянка, на якій розміщено зазначений будинок, площею 0,0647 га призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯД №975834 від 23 червня 2008 року, кадастровий номер :01:269:0001, а відтак вона має право на частку земельної ділянки, пропорційну до частки житлового будинку.

Протягом розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та в остаточному варіанті просить розділити придбану ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 18 січня 2006 року під час шлюбу з нею ? частку житлового будинку АДРЕСА_1, а на даний час нежитлове приміщення (магазин) загальною площею 57,56 кв.м, шляхом визнання за нею права спільної часткової власності на 1/3 частку нежитлового приміщення (магазину) від ? частки ОСОБА_3 та відповідно 1/3 частку земельної ділянки із кадастровим номером :01:269:0001, цільове призначення якої є будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; за ОСОБА_3 на 1/6 частку вказаного нежитлового приміщення (магазину) та відповідно 1/6 частку земельної ділянки.

Свої уточнені позовні вимоги обгрунтувала тим,що за вказаною адресою відбулося переобладнання житлового будинку в нежитлове приміщення (магазин),що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 червня 2014 року.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, пояснив, що ним та ОСОБА_5 з метою зайняття підприємницькою діяльністю у 2006 році був куплений житловий будинок 1939 року побудови, який перебував у аварійному стані. На час придбання будинку він перебував у шлюбі з позивачем, шлюбні відносини між ними припинені у 2011 році.

У 2006 році будинок був знесений, у 2008 році був отриманий державний акт на право власності на земельну ділянку, а в кінці 2011 року на місці знесеного будинку було розпочато будівництво будівлі, після завершення якого 27 червня 2014 року їм було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке не може бути предметом спору, що стосується спільного майна подружжя, оскільки будівництво велось за спільні з ОСОБА_5 кошти, більшу частину коштів вкладав ОСОБА_5, які він потім йому повертав.

Після розірвання шлюбу з позивачем майно між ними було поділено добровільно, аліменти він сплачує на утримання дітей, а також надає допомогу додатково-купляє одяг, відпочиває з ними.

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 позов визнав та пояснив, що з відповідачем мали намір займатись підприємницькою діяльністю, для цього купили аварійний будинок. У 2006 році його знесли та почали будівництво, яке завершили у 2014 році. Розраховувались порівно. Коли розпочинали будівництво сторони жили разом, в період їх спільного проживання вони звели фундамент стіни, у 2011році робили внутрішні роботи, благоустрій.

Заслухавши пояснення сторін, третьої особи, свідків, дослідивши письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 27 вересня 1997 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб, який розірвали 28 липня 2011 року, що підтверджується копію свідоцтва про одруження (а.с.7) та копією рішення Миронівського районного суду від 28 липня 2011 року про розірвання шлюбу (а.с.8).

Від шлюбу сторони мають двох дітей: неповнолітню дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітню дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з позивачкою. Вказане підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.12) та довідкою з місця проживання (а.с.14).

Згідно рішення Миронівського районного суду від 25 липня 2014 року позивач сплачує аліменти на утримання дітей в розмірі 700грн щомісячно на кожну дитину (а.с.9-10).

Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Товмач О.М. за реєстраційним номером 81, 18 січня 2006 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 придбали дерев"яний житловий будинок 1939року побудови, обмазаний глиною, житловою площею 18,3 кв.м., загальною площею 36,8 кв. м. з надвірними будівлями : сараєм, погрібом, огорожею, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16).

Вказаний будинок був зареєстрований Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації 20 березня 2006 року за реєстраційним номером 10136101 у рівних частках за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.17).

23 червня 2008 року ОСОБА_3 на підставі рішення 4 сесії 5 скликання Миронівської міської ради від 26 вересня 2006 року №113-04-5 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯД № 975834 на земельну ділянку площею 0,0647 га за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на якій був розташований придбаний житловий будинок. Співвласником вказаної земельної ділянки є ОСОБА_5 в частках ? та ? (а.с.19).

Згідно показів третьої особи та свідків, у 2006 році аварійний будинок по АДРЕСА_1 був знесений і на його місці розпочалось будівництво нежитлової будівлі (магазину), яке було завершено у квітні 2013 року, що підтверджується копією технічного паспорта та оціночним актом до нього (а.с.20-24).

Рішенням Миронівської міської ради про надання дозволу на переобладнання (переведення) житлового будинку АДРЕСА_1 в нежитлове приміщення(магазин) сторони не надали.

З матеріалів справи вбачається, що на момент виникнення спору в суді на земельній ділянці, де знаходився дерев'яний житловий будинок загальною площею 36,8 кв.м. з надвірними будівлями і спорудами, знаходиться нежитлове приміщення (магазин) загальною площею 57,56 кв.м.

Як вбачається з декларації про завершення реконструкції та готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої ІДАБК у Київській області 28 квітня 2013 року(магазину по АДРЕСА_1) реконструкцію житлового будинку здійснено на замовлення ОСОБА_3 та ОСОБА_5.(а.с.80-81), але будівельний паспорт на будівлю відсутній.

Рішенням від 27 червня 2014 року №14090639 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, була проведена державна реєстрація права власності та видано свідоцтво право спільної часткової власності на нежитлове приміщення (магазин) загальною площею 57,56 кв.м. по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в частках ? та ? .

Згідно зі ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

З матеріалів справи вбачається, що сторони в період шлюбу придбали дерев'яний житловий будинок загальною площею 36,8 кв. м з надвірними будівлями (сараєм, погрібом, огорожею). На даний час внаслідок реконструкції на місці житлового будинку побудоване нежитлове приміщення магазин) загальною площею 57,56 кв.м.

Згідно відповіді начальника відділу містобудування та архітектури Миронівської районної державної адміністрації протягом 2006-2014 років на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 документація щодо реконструкції житлового будинку в нежитлове приміщення чи щодо будівництва нового об"єкту нерухомості відділом не видавалась та відповідно не погоджувалась(а.с.82).

Згідно ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача), тобт ,одначасно з правом власності на житловий будинок (будівлю, споруду) до набувача переходить право власності на земельну ділянку, на якій він розташований. При цьому цільове призначення земельної ділянки залишається незмінним.

Як убачається з копії Державного акта на право власності на земельну ділянку Серії ЯД № 975834 на земельну ділянку площею 0,0647га за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення земельної ділянки є - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані по АДРЕСА_1.

Згідно ч.2 статті 20 ЗК України зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення(викуп) земель і затверджують проекти землеустрою, тобто обов"язковою умовою зміни цільового призначення земельної ділянки є погодження такої зміни з місцевими органами виконавчої влади.

Наслідки порушення порядку зміни цільового призначення земель передбачені у статті 21 ЗК України, про відповідальність за використання земель не за цільовим призначенням ОСОБА_3 та ОСОБА_5 були попереджені під час прийняття рішення про затвердження технічної документації на земельну ділянку по АДРЕСА_1.

Оскільки право власності на будівлю відповідно до ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України невід"ємно пов"язане з правом власності на земельну ділянку, на якій вона розташована, у зв"язку зі зміною цільового використання земельної ділянки, на якій розташоване нежитлове приміщення (магазин), суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про визнання права власності на вказану нежитлову будівлю(магазин) та на земельну ділянку, на якій вказана будівля розташована.

На підставі ст.377 ЦК України, ст.ст.20, 21, 120 ЗК України, керуючись ст.ст.8, 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Київської області через Миронівський районний суд в 10-денний строк з дня його проголошення .

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду в повному обсязі виготовлено 25 березня 2015року

Суддя підпис В.М.Пархоменко

Згідно з оригіналом

Суддя В.М.Пархоменко