АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5108/15 Головуючий 1 інстанції
Справа № 640/6822/15-ц Шмадченко С.І.
Категорія: договірна Доповідач: Яцина В.Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді - Яцина В.Б.

Суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.

за участю секретаря : Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м.Харкова від 29 травня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

10 квітня 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_6 у якій просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у сумі 70530 грн. та судовий збір у сумі 706 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02.10.2014 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського округу Харківської області, за яким відповідач одержав позику у сумі 45000 грн., що є еквівалентом трьом тисячам доларів США строком до 02.11.2014 року. У встановлений строк відповідач позику не повернув, чим прострочив виконання грошового зобов'язання. Станом на 09 квітня 2015 рік заборгованість за договором позики становить 70530 грн., що еквівалентно 3000 дол. США по курсу НБУ за 100 дол. СШ А-2351,0335 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, пояснив, що фактично відповідач позичив у нього 3000 доларів США, тому у договорі позики вказаний еквівалент.

Відповідач позов не визнав, пояснив, що у договорі вказана сума позики у розмірі 45000 грн., яку він своєчасно повернути не зміг і від обов'язку повернути позику позивачу у тому ж самому розмірі він не відмовляється.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29 травня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики 70530 (сімдесят тисяч п'ятсот тридцять) грн. та судовий збір у сумі 706 (сімсот шість) грн.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики в розмірі 45 000,00 грн. та судові витрати в розмірі 450,00 грн., посилаючись на те, що рішення суду незаконне та необґрунтоване у зв'язку з тим, що судом було неправильно встановлене обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, а також порушення норм матеріального та процесуального права в частині визначення суми заборгованості за вказаним договором та суми грошових витрат.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового засідання, що з'явилися до суду, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_5 02 жовтня 2014 року був укладений договір позики грошей, який був посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М., зареєстрований в реєстрі під № 3053. Відповідно до умов цього договору відповідач позичив у позивача гроші у сумі 45000 грн., що є еквівалентом суми 3000 доларів США, зі строком погашення боргу до 02.11.2014 року.

У визначений у договорі строк відповідач кошти не повернув, чим прострочив виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Згідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а ч.2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За частиною 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Задовольняючи позов районний суд правильно вказав, що оскільки відповідач зобов'язання за договором не виконав, позику не повернув, тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача неповернуту суму позики.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. В таких випадках повернення суми позики відбувається за правилами ч. 2 ст. 533 ЦК України, за якою сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Однак при цьому всупереч положень ст. 213 ЦПК України висновки районного суду про стягнення 70530 грн., що є еквівалентом суми 3000 дол. США станом на 09.04.2014 р. по курсу НБУ, - належним чином не вмотивовані та не відповідають встановленим судом умовам договору позики, валютою якого є не долари США, а гривні України. Той факт, що в договорі вказано про їх еквівалент в доларах США валюту договору не змінює, тому у суду не було підстав для застосування вищевказаних положень ч. 2 ст. 533 ЦПК України. При цьому позивач не позбавлений права захисти свої права на відшкодування збитків від інфляції неповернутої позики та стягнення інших сум, з передбачених ст. 625 ЦК України підстав.

Оскільки таким чином висновки районного суду не відповідають обставинам справи і порушують норми матеріального права, то з передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстав рішення суду підлягає зміні, з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково, на суму 45 000 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягаю зменшенню відшкодування понесених позивачем судових витрат, до суми 450 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 316, 317, 319-325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 травня 2015 року - змінити.

Позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Зменшити розмір стягнення боргу з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 до 45 000 грн., а також - стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування судових витрат - до 450 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: