Справа № 342/425/15-ц
Провадження № 2/342/296/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.,

секретаря судового засідання Козаченко Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до Незвиської сільської ради Городенківського району про визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі в порядку спадкування за заповітом

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Незвиської сільської ради, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_1 Івано-Франківської області. Позовні вимоги мотивувала тим, що зазначений житловий будинок та господарські будівлі і споруди належали на праві спільної часткової власності (по 1/2 частці) її батькові - ОСОБА_2 та її бабці (по материнській лінії) ОСОБА_3, що стверджується випискою з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» та свідоцтвом про право власності ОСОБА_3 від 06.09.1988 року. Згідно експертного звіту ЕТВО «Придністров'я» житловий будинок по АДРЕСА_1 перебуває в стані, придатному для використання за цільовим призначенням, ринкова вартість житлового господарства становить 60300 грн. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року. Належне їй майно на підставі ст.ст. 529, 549 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) успадкувала її донька - мати позивачки ОСОБА_4. В межах передбаченого законом 6-місячного строку вона подала в Городенківську державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини та оформила свідоцтво про право на спадщину за законом на земельний пай № 36 від 15.01.2001 року. На половину житлового будинку свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_4 не оформила, однак проживала зі спадкодавцем на час її смерті та фактично прийняла спадкове майно, яке належить їй з часу відкриття спадщини. 11 квітня 2002 року ОСОБА_2 вчинив на користь позивачки заповіт, згідно з яким розпорядив їй все належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося. 05 квітня 2011 року ОСОБА_4 вчинила на користь позивачки заповіт, згідно з яким розпорядила їй все належне майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося. Після смерті ОСОБА_2, що мала місце ІНФОРМАЦІЯ_8 року (актовий запис № 25), в межах 6-місячного терміну позивачка звернулася в Городенківську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, де була заведена спадкова справа № 443. 14.07.2005 року ОСОБА_1 було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 на майновий та земельний паї. Свідоцтво про право на спадщину на частину будинку ОСОБА_1 не оформила з етичних міркувань, не бажаючи ображати маму. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 року. У межах передбаченого ст. 1269 ЦК України строку - в грудні 2013 року позивачка звернулася до нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. В ході вивчення документів з'ясувалося, що позивачка згідно свідоцтва про народження була ОСОБА_5, а заповіт та свідоцтво про смерть її матері оформлено на прізвище «ОСОБА_4». Рішенням Городенківського районного суду від 29.01.2014 року встановлено факт родинних відносин між позивачкою та її матір'ю ОСОБА_4. Однак, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, у зв'язку з реєстрацією спадкового житлового господарства як колгоспного двору та неможливістю визначення часток, що стверджується відповідною постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 22.04.2015 року. Позивачка не може реалізувати своє спадкове право на житлове господарство через неналежно оформлений правовстановлюючий документ про право власності на будинок, тому вона змушена звернутися з позовною заявою до суду.

В судове засідання сторони, їх представники - не з'явились. Позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності, одночасно в заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовільнити. Незвиська сільська рада подала заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, не заперечує проти узаконення будівель, які знаходяться в АДРЕСА_1 та визнання на них право власності за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом.

За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Із копій свідоцтв про право приватної власності на будинковолодіння від 6 вересня 1988 року, виданих на основі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 148 від 10.08.1988 року та копії виписки з інвентаризаційних матеріалів Вих № 6768 від 17.01.2014 року слідує, що право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 зареєстровано за головою колгоспного двору ОСОБА_2 та головою колгоспного двору ОСОБА_3 - по 1/2 частки.

Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Згідно довідки № 187 від 17.02.2014 р., виданої виконкомом Незвиської сільської ради на підставі погосподарської книги 1991 року №7, особовий рахунок № НОМЕР_1, встановлено, що в будинку за адресою: АДРЕСА_1 в 1/2 частині житлового будинку, який належав до колгоспного двору протягом 1991 року була зареєстрована і проживала ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, бабуся, була головою колгоспного двору; в другій 1/2 частині житлового будинку, який належав до колгоспного двору протягом 1991 року були зареєстровані і проживали: ОСОБА_6, батько, був головою колгоспного двору, ОСОБА_4, мати, ОСОБА_1, заявниця; спорів, заявок щодо успадкування від інших осіб в сільську раду не поступало.

З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 встановлено, що житловий будинок збудований 1955 р., його ринкова вартість згідно звіту ЕТВО «Придністров'я» становить 60300 грн.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2.

Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті ОСОБА_3, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Померла ОСОБА_3 заповіту не вчиняла. Після її смерті спадщину прийняла дочка ОСОБА_4, так як на час смерті проживала разом з нею, що стверджено довідкою № 426 від 12.05.2015 року, виданою Незвиською сільською радою. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 36, спадкоємцем майна гр. ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 року є її дочка ОСОБА_4; спадкове майно, на яке видане це свідоцтво складається із права на земельну частку/пай розміром 37,4 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі.

За заповітом від 11.04.2002 р., посвідченим секретарем виконкому Незвиської сільської ради, зареєстрованим за № 21, ОСОБА_2 заповів на випадок своєї смерті все своє майно, що йому за законом належатиме, в тому числі житловий будинок з господарськими будівлями, земля і інше майно своїй дочці ОСОБА_1.

Батько позивачки ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 року в с.Воронів, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3, видане 06.11.2003 р. Незвиською сільською радою.

Внаслідок його смерті відкрилась спадщина.

Судом встановлено, що спадкоємцем ОСОБА_2 за заповітом від 11.04.2002 р. є ОСОБА_1 Остання прийняла спадщину, оскільки згідно довідки № 426 від 12.05.2015 року, виданої Незвиською сільською радою постійно проживала в житловому будинку в АДРЕСА_1 Городенківського району Івано-Франківської області, де був зареєстрований і проживав спадкодавець ОСОБА_2

Згідно копій свідоцтв про право на спадщину за заповітом, зареєстрованих в реєстрі за № 1734, 1735, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна гр. ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 року є його дочка ОСОБА_1; спадкове майно, на яке видані ці свідоцтва складається із майнового паю серії НОМЕР_4 та права на земельну частку/пай розміром 55,2 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належали померлому ОСОБА_2

За заповітом від 05.04.2011 р., посвідченим секретарем виконкому Незвиської сільської ради, зареєстрованим за № 15, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка і жителька АДРЕСА_1, на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, в тому числі житловий будинок і надвірні споруди, земля, всі цінні документи на землю, гроші і інше майно, все те, що їй за Законом належатиме заповіла своїй дочці ОСОБА_1.

Матір позивачки ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 року в с.Воронів, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5, видане ІНФОРМАЦІЯ_9 р. Незвиською сільською радою.

Внаслідок її смерті відкрилась спадщина.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України.

За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви нотаріусу про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

В свідоцтві про народження позивачки її матір'ю значиться ОСОБА_8, через цю розбіжність у прізвищі матері, нотаріус відмовив в оформленні свідоцтва. Рішенням Городенківського районного суду від 29.01.2014 року задоволено заяву ОСОБА_1 та встановлено факт родинних відносин між матір'ю ОСОБА_8 та її дочкою ОСОБА_1 як матір'ю та дочкою.

Позивачка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4, оскільки на момент її смерті була зареєстрована і проживала разом із спадкодавцем, про що свідчить довідка № 987 від 12.11.2013 року, видана Незвиською сільською радою.

Сестра позивачки - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, брати - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_10 року народження, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4 не заперечують щодо оформлення спадщини на житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_1, що підтверджено їхніми завіреними заявами. Брат позивачки ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_11 року (копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6).

Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

З постанови державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори вих № 203 від 22.04.2015 р., слідує, що позивачці було відмовлено в оформленні спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_8 на житловий будинок та господарські будівлі, розташовані по АДРЕСА_1. Оскільки свідоцтво про право особистої власності на спадковий житловий будинок та господарські будівлі оформлено на ОСОБА_3 (маму спадкодавця), як голову колгоспного двору, що позбавляє можливості визначити частки членів двору у житловому господарстві та рекомендовано звернутись до суду.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

З довідки № 346 від 21.04.2015 року, виданої виконкомом Незвиської сільської ради ОСОБА_1 слідує, що згідно погосподарської книги № 7, запис № 530, вона користується земельною ділянкою в АДРЕСА_1, а саме для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель 0,0700 га.

Позивачка фактично успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 Івано-Франківської області, однак оформити документи не має можливості через реєстрацію господарства як колгоспного двору.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачкою в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачкою права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться по АДРЕСА_1 Івано-Франківської області, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачем.

На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 316, 317, 328, 392,1216, 1222,1233, 1268 ЦК України, керуючись ст. ст. 11, 60, 209, 214-215, 223, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_1 Івано-Франківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Івано-Франківської області через Городенківський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Федів Л.М.