Справа № 344/2903/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1233/2015
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Вакарук В.М., Горейко М.Д.,

секретаря Драганчук У.М.,

з участю ОСОБА_2 та його представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» про стягнення заробітної плати невиплаченої при звільненні та середній заробіток за весь час затримки розрахунку за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 28 січня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 28 січня 2015 року задоволено позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» про стягнення заробітної плати невиплаченої при звільненні та середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» в користь ОСОБА_2 - 9420 грн. 22 коп. заборгованості по заробітній платі за період з 01.08.2013 року по 30.11.2013 року.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» в користь ОСОБА_2 - 107663 грн. 04 коп. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, а саме з 02.12.2013 року по 28.01.2015 року.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» в спеціальний фонд Державного бюджету України з зарахуванням на рахунок суду - 1170 грн. 80 коп. судового збору.

Апелянт незгідний з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій зазначає що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Постановою правління Національного Банку України №732 від 20.11.2014 року ПАТ «Міський Комерційний Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО №124 від 20.11.2014 року розпочато процедуру виведення Публічного Акціонерного Товариства «Міський Комерційний Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Постановою Правління Національного Банку України №187 від 19.03.2015 року банківську ліцензію ПАТ «Міський Комерційний Банк» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію ПАТ «Міський Комерційний Банк».

На підставі Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №64 від 20.03.2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Міський Комерційний Банк». Тим же рішенням Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку призначено ОСОБА_4.

Таким чином, починаючи з 20 листопада 2014 року, діяльність ПАТ «Міський Комерційний Банк» регламентуються положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Враховую наведене, станом на дату винесення рішення суду в ПАТ «Міський Комерційний Банк» була тимчасова адміністрація.

Відповідно до ч.5 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язків платіж), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку, також ч.4 ст. 46 Закону України закону з дня призначення Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати, та відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що з 21.03.2013 року позивач працював на посаді заступника керівника Центру координації та розвитку інфраструктури Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», а з 04.04.2013 року переведений на посаду начальника відділення №63 цього ж банку. Наказом голови правління №131ОР від 27.08.2013 року позивачу було зменшено розмір заробітної плати на 15% з 01.08.2013 року за результатами виконання планових показників відділенням №63 ПАТ «Міський комерційний банк» у м. Івано-Франківську. Розмір заробітної плати було зменшено без попередження. 02.12.2013 року позивач звільнений за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується копією витягу із трудової книжки. Відповідно до розрахункового листка за грудень 2013 року позивачу було виплачено при звільненні оклад за 1 робочий день у грудні 2013 року та компенсацію за невикористану відпустку за грудень 2013 року, з яким був ознайомлений 02.12.2013 року.

Відповідно до вимог ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до наданих суду доказів позивачу було зменшено розмір заробітної плати на 15% з 01.08.2013 року, тобто з порушенням вимог ст.103 КЗпП України без попередження працівника не пізніш як за два місяці, що встановлено судом першої інстанції і з даними доводами погоджується і апеляційний суд.

Суд першої інстанції в рішенні зазначив, що до остаточного розрахунку не була включена заборгованість по заробітній платі за період з 01.08.2013 року по 30.11.2013 року. Розмір заборгованості по заробітній платі за період з 01.08.2013 року по 30.11.2013 року становить 9420 грн. 22 коп., який розрахований позивачем.

Однак, до такого висновку суд прийшов без належного дослідження зібраних у справі доказів та неправильного визначення суми невиплаченої позивачу при звільненні частини заробітної плати.

Згідно розрахункових листків про отримувану позивачем у 2013 році заробітну плату (а.с. 36-45) вбачається, що з 01 серпня по 02 грудня 2013 року ОСОБА_2 виплачено заробітну плату із зменшенням на 15 відсотків, що за один місяць становить 1282 грн., а за один робочий день 58 грн. 29 коп.

Колегія суддів вважає, що станом на день звільнення відповідачем не виплачено позивачу частину заробітної плати на суму 5186,29 грн., а не заборгованість, яку визначив позивач і з нею погодився суд першої інстанції.

Згідно п.20 Постанови пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 року ,,Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Відповідно до вищенаведених роз'яснень судом першої інстанції невірно визначено і суму заборгованості частини заробітної плати у розмірі 15% за затримку розрахунку при звільненні ОСОБА_2 з роботи за період з 02 грудня 2013 року по 28 січня 2015 року, тобто по день винесення судом першої інстанції судового рішення.

Оскільки такий термін становить 14 місяців за вирахуванням 4 робочих днів, з яких один робочий день грудня 2013 року як частка заробітку, яка стягнута судом вище як невиплачена сума при звільненні та 3 робочих дні, які залишилися у січні 2015 року з часу постановлення судового рішення. Оскільки частка 15 відсотків неправомірно невиплаченої заробітної плати позивачу становить 1282 грн., то заборгованість за весь час затримки розрахунку даної частки становить 17714 грн. 64 коп., яку і слід стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2

Оскільки апелянт у апеляційній скарзі не зазначає про неправильність визначення суми заборгованості, яка судом першої інстанції визначена виходячи з розрахунку позивача, то колегія суддів відповідно до вимог ч. 2,3 ст..303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що постановлене у даній справі судове рішення слід змінити і стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену при звільненні частку заробітку у розмірі 5186 грн. 29 коп. та частку середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 02 грудня 2013 року по 28 січня 2015 року в розмірі 17714 грн. 64 коп.

Також відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та ст..88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає на користь суду неоплачена позивачем сума судового збору у розмірі 243грн 60 коп.

Керуючись ст.ст. 307,309,313,314,316,317 ЦПК України колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 28 січня 2015 року змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» () на користь ОСОБА_2 (інд. № НОМЕР_1) 5186 грн. 29 коп. заборгованості по заробітній платі за період з 01.08.2013 року по 02.12.2013 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» на користь ОСОБА_2 - 17714 грн. 64 коп. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, а саме з 02.12.2013 року по 28.01.2015 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» в спеціальний фонд Державного бюджету України з зарахуванням на рахунок суду 0002, отримувач УДКСУ в м. Івано-Франківську) 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

В.М. Вакарук

М.Д. Горейко