АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6732/15 Справа № 180/28/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Козлов С.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Тамакулової В.О., Болтунової Л.М. ,

при секретарі: Безрукавому Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Державного підприємства "Придніпровська залізниця" на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 травня 2015 року по справі за скаргою Державного підприємства «Придніпровська залізниця» на дії старшого державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2, заінтересовані особи: Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління міндоходів, ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року Державне підприємство «Придніпровська залізниця» (далі - ДП «Придніпровська залізниця») звернулося до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 (далі державний виконавець), посилаючись на те, що 16.07.2014 року останнім було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/180/360/2014, виданого Марганецьким міським судом Дніпропетровської області, про стягнення з ДП «Придніпровська залізниця» на користь ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 97450 грн. та надано строк в добровільному порядку виконати постанову до 18.08.2014 року, а 18.08.2014 року ДП «Придніпровська залізниця» на виконання виконавчого листа платіжним дорученням перерахувало на користь ОСОБА_3 81127 грн. 10 коп. та на користь держави 16322 грн. 90 коп. у вигляді обовязкового платежу у відповідності до ст. 168 Податкового кодексу України, але 06 листопада 2014 року державний виконавець виніс постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 1632,29 грн., чим порушив вимоги Закону України «Про виконавче провадження», тому уточнюючи свої вимоги в ході розгляду справи ДП «Придніпровська залізниця» просило суд визнати протиправними дії старшого державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 щодо винесення постанови від 06.11.2014 року про стягнення з ДП «Придніпровська залізниця» виконавчого збору у розмірі 1632,29 грн. у виконавчому провадженні №44365043 та визнати неправомірною його бездіяльність щодо не вчинення належних дій по закінченню виконавчого провадження №44365043 за виконавчим листом № 2/180/360/14 від 31.07.2014 року з моменту фактичного виконання 18.08.2014 року.

Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 травня 2015 у задоволенні скарги відмовлено та стягнуто з Державного підприємства «Придніпровська залізниця» судовий збір на користь держави в розмірі 243 грн. 60 коп..

В апеляційній скарзі ДП «Придніпровська залізниця» просить скасувати ухвалу суду та заявлені вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд виходив з того, що в період добровільного виконання виконавчий лист боржником не виконаний, розмір суми, яка зазначена в рішенні суду, боржником не перераховано на користь стягувача, а дії державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору відповідали вимогам ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення суду Марганецьким міським судом Дніпропетровської області 31.07.2014 року було видано виконавчий лист № 2/180/360/2014 про стягнення солідарно з Державного підприємства «Придніпровська залізниця», ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 97 450 грн. та 16.07.2014 року старшим державним виконавцем Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 44365043 з наданням боржнику строку до 18.08.2014 року виконати у добровільному порядку вказаний виконавчий лист, після чого 18.08.2014 року ДП «Придніпровська залізниця» платіжним дорученням перерахувало на користь ОСОБА_3 81127 грн. 10 коп. та, як податковий агент, перерахувало на рахунок Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області податок у розмірі 16322 грн. 90 коп. у відповідності до ст. 168 Податкового кодексу України, надавши до Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції документальне підтвердження фактичного виконання рішення суду.

06 листопада 2014 року старший державний виконавець Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 виніс постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 1632,29 грн. у звязку з невиконанням виконавчого листа в повному обсязі у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У пунктах 7, 11, 13, 17, 20 Постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що відповідно до ст. ст. 28, 41, 89 Закону України «Про виконавче провадження» при визначених умовах у разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виносить постанови про стягнення виконавчого збору, про накладення штрафу та про стягнення витрат, пов'язаних із організацією та проведенням виконавчих дій.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами. У зв'язку із цим справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів.

Частиною 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

З матеріалів справи видно, що боржник ДП «Придніпровська залізниця» у визначений державним виконавцем строк виконало рішення суду та надало державному виконавцю документальне підтвердження про повне виконання рішення, в листі повідомило останнього про самостійне виконання вимог щодо виконавчого листа №2/180/360/2014 та зазначило про перерахування коштів на користь стягувача та податку на користь держави.

Проте, при розгляді скарги відносно бездіяльності старшого державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 щодо не вчинення належних дій по закінченню виконавчого провадження на підставі фактичного виконання рішення за виконавчим листом, суд не взяв до уваги зазначені обставини та прийшов до помилкового висновку про наявність у державного виконавця підстав, передбачених частиною першою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», розпочинати відносно ДП «Придніпровська залізниця» примусове виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 67 Конституції України передбачено обов'язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, регулюється розділом ІV Податкового Кодексу України (далі ПК України), яким визначено доходи, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (ст. 164 ПК України), та доходи, що не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (ст. 165 ПК України).

Так, згідно з абзацом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2. ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю.

Тобто доходи, визначені у цій нормі ПК України, підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку та оподаткуванню на загальних підставах за ставкою, визначеною пунктом 167.1 ст. 167 ПК України.

Згідно пункту 171.2 ст. 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів з джерелом їх походження з України є податковий агент.

Податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб згідно з підпунктом 14.1.180 пункту 14.1 ст. 14 ПК України є юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Пунктом 18.1. ст. 18 ПК України визначено, що податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

За положеннями підпункту 168.1.1. п.168.1 ст. 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 цього Кодексу.

Таким чином, за змістом наведених норм закону Державне Підприємство «Придніпровська залізниця», яке у визначений державним виконавцем строк для добровільного виконання виконавчого документу самостійно виплатило на рахунок стягувача моральну шкоду, присуджену за рішенням суду, виступило по відношенню до нього податковим агентом та виконало обовязок по утриманню та перерахуванню податку з доходу, отриманого ним у вигляді моральної шкоди на підставі рішення суду.

Між тим, суд не взяв до уваги те, що абзац «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2. ст. 164 ПК України, на які він послався в ухвалі, та ст. 165 ПК України, в якій наведено перелік доходів, що не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, не містять положень про звільнення від оподаткування платника податків стягувача при встановлених обставинах, а стосуються платників податку, яким безпосередньо заподіяна матеріальна шкода, а також шкода життю та здоров'ю.

Отже, сума відшкодування моральної шкоди на користь стягувача на підставі рішення суду є доходом фізичної особи та підлягає оподаткуванню на загальних підставах за ставками, визначеними п.167.1 ст. 167 ПК України, тому висновок суду про те, що визначений судовим рішенням розмір моральної шкоди на користь позивача не оподатковується, суперечить зазначеним нормам Податкового Кодексу України.

Визнавши дії старшого державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 такими, що вчинені в частині винесення 06 листопада 2014 року постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 1632,29 грн. в межах повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», суд не прийняв до уваги, що такі дії вчинені державним виконавцем після фактичного виконання рішення суду, та що справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів.

Крім того, відповідно до положень розділу VII ЦПК України, на підставі якого ДП «Придніпровська залізниця» звернулось до суду зі скаргою на дії державного виконавця, та постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року справа за такою скаргою повинна розглядатись в окремій справі від справи, по якій ухвалено рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 березня 2014 року, але суд залишив поза увагою зазначені положення діючого законодавства щодо порядку розгляду справ за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби та розглянув скаргу у справі, по якій ухвалено судове рішення, при цьому з урахуванням змісту скарги ДП «Придніпровська залізниця» не обговорив питання щодо розмежування юрисдикції оскарження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця, не з'ясував, які із зазначених в скарзі дії (бездіяльність) підлягають розгляду за правилами ЦПК України, а які з них належать до компетенції адміністративних судів, недостатньо з'ясував дійсні обставини справи, не перевірив чи є за наведених у скарзі обставин невиконання ДП «Придніпровська залізниця» рішення у визначений державним виконавцем строк та наявність підстав для примусового виконання рішення суду, що має суттєве значення для правильного вирішення справи.

На вказані обставини зверталася увага суду в ухвалі апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2014 року (а.с. 213-215 т. 1), яку при новому розгляді цієї справи суд першої інстанції не врахував.

За таких обставин, постановлена з порушенням норм процесуального права та порядку, встановленого для його вирішення, ухвала суду, підлягає скасуванню з передачею зазначеного питання на новий розгляд до суду першої інстанції на підставі п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Придніпровська залізниця» задовольнити частково.

Ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 травня 2014 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: