Справа № 127/3745/13-ц Провадження № 22-ц/772/2438/2015Головуючий в суді першої інстанції Борисюк І. Е.
Категорія 39 Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

04 серпня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтко Ю.Б.,

при секретарі Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно, -

встановила:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, обґрунтовуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її баба - ОСОБА_6, після смерті якої відкрилася спадщина на 1/2 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 та 1/2 частки земельної ділянки, на якій розташований вказаний будинок. Спадкоємцем після померлої був батько позивача - ОСОБА_7. Оскільки останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_3 є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6 на підставі ч. 1 ст. 1266 ЦК України. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їх було відмовлено у зв'язку з тим, що спадкове майно оформлено на чоловіка померлої - ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Вказувала, що оскільки спадкове майно було набуто ОСОБА_8 та ОСОБА_6 під час зареєстрованого шлюбу, то остання мала право на 1/2 частки у спільному сумісному майні подружжя. За життя ОСОБА_8 склав заповіт на все належне йому майно на ОСОБА_2, яка отримала свідоцтво на спадщину за заповітом. Також відповідач отримала свідоцтво на право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6

Посилаючись на викладене ОСОБА_3 просила визнати недійсними свідоцтво про право на спадщину за законом, видане після смерті ОСОБА_6 Другою вінницькою державною нотаріальною конторою 08 серпня 2013 року за реєстровим №3-689 на ім'я ОСОБА_2 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане після смерті ОСОБА_8 Другою вінницькою державною нотаріальною конторою 08 серпня 2013 року за реєстровим №-687 на ім'я ОСОБА_2 ; визнати за нею право власності на 1/6 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 та 1/6 частки земельної ділянки за цією ж адресою в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2014 року позов задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане після смерті ОСОБА_6 Другою вінницькою державною нотаріальною конторою 08 серпня 2013 року за реєстровим №3-689 на ім'я ОСОБА_2. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане після смерті ОСОБА_8 Другою вінницькою державною нотаріальною конторою 08 серпня 2013 року за реєстровим №3-687 на ім'я ОСОБА_2 Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 на 1/ частки житлового будинку по АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 на 1/6 частки земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1.

Не погодившись із рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в позові.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник - ОСОБА_10 вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених у ній, і просили задовольнити. Пояснили, що при видачі ОСОБА_2 оскаржуваних свідоцтв про право на спадщину було враховано заповіт ОСОБА_8 на її користь, а також право ОСОБА_4 на обов'язкову частку. Вважають, що права ОСОБА_3 видачею свідоцтв не порушені.

Позивач ОСОБА_3 проти вимог апеляційної скарги заперечувала, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляції та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити і як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає не повністю.

Як встановлено судом, з 13 листопада 1952 року ОСОБА_8 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1, виданим Соколовською сільською радою Хмільницького району Вінницької області 15 листопада 1952 року, актовий запис №16 (т. 2, а.с. 118).

На підставі договору купівлі-продажу від 25 листопада 1965 року, посвідченого нотаріусом Другої вінницької міської державної нотаріальної контори Папернік Ф.Ю, зареєстрованого за №7396, ОСОБА_8 придбав житловий будинок по АДРЕСА_1 та 07 грудня 1965 року здійснив його державну реєстрацію у комунальному підприємстві «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» (т. 2, а.с. 49-50).

Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю від 29 травня 2001 року за ОСОБА_8 зареєстровано право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:040:0382, розташовану по АДРЕСА_1 (т. 2, а.с. 41).

06 березня 2002 року ОСОБА_8 склав заповіт, згідно з яким заповів все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, доньці - ОСОБА_2 (т. 2, а.с. 90).

Рішенням постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Асоціація спеціалістів в аграрній сфері «Третейська ініціатива» від 26 травня 2006 року у справі №16/25.02 визнано дійсним договір дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 від 22 травня 2006 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2, на підставі якого 22 серпня 2012 року остання зареєструвала право власності.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер син ОСОБА_8 та ОСОБА_6 - ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим 21 листопада 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (т. 2, а.с. 75).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_8, про що в книзі реєстрації смертей 26 червня 2012 року зроблено актовий запис №1673, згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 02 жовтня 2012 року (т. 2, а.с. 74).

Після смерті ОСОБА_8 до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_4 (син), ОСОБА_2 (донька) та ОСОБА_3 (онука) за правом представлення після батька - ОСОБА_7

ОСОБА_5 (онука) відмовилася від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3, що підтверджується матеріалами спадкової справи №329/2012 (т. 2, а.с. 67-110).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла дружина ОСОБА_8 - ОСОБА_6, про що в книзі реєстрації смертей ІНФОРМАЦІЯ_1 року зроблено актовий запис №2568, згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4, виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 09 жовтня 2012 року (т. 2, а.с. 117).

Після смерті ОСОБА_6 до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_4 (син), ОСОБА_2 (донька) та ОСОБА_3 (онука) за правом представлення після батька - ОСОБА_7

ОСОБА_5 (онука) відмовилася від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3, що підтверджується матеріалами спадкової справи №389/2012 (т. 2, а.с. 111-182).

08 серпня 2013 року Другою вінницькою державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_8 на 3/4 частки земельної ділянки площею 0,1000 га по АДРЕСА_1, яке зареєстроване в реєстрі за №3-687, та свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, яка складається з 1/3 частки земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої по АДРЕСА_1, на 1/3 частки на ім'я ОСОБА_2, яке зареєстроване в реєстрі за №3-689 (т. 2, а.с. 103, 136).

20 березня 2014 року Другою Вінницькою державною нотаріальною конторою ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_6 (т. 2, а.с. 52, 53).

Також встановлено, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2013 року скасовано рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Асоціація спеціалістів в аграрній сфері «Третейська ініціатива» від 26 травня 2006 року у справі №16/25.02 (т. 2, а.с. 5-9).

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 17 червня 2014 року, яка набрала законної сили 29 липня 2014 року, скасовано рішення від 21 серпня 2012 року про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права приватної власності на спірний житловий будинок, зобов'язано реєстраційну службу Вінницького міського управління юстиції Вінницької області внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації за ОСОБА_2 права приватної власності на житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 (т. 3, а.с. 7-11).

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив із того, що спірні житловий будинок та земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_6, оскільки набуті ними за час шлюбу, ОСОБА_3 є спадкоємницею за правом представлення з підстав, передбачених ч. 3 ст. 1266 ЦК України, оскільки є онукою спадкодавців і спадкує ту частку спадщини, яка належала б за законом її батьку, якби він був живим на час відкриття спадщини, тому дійшов до висновку про скасування свідоцтв про право на спадщину, виданих на ім'я ОСОБА_2, та визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/6 частки спірних об'єктів нерухомості.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не можна з огляду на таке.

Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені в статтях 1261-1265 цього кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1258, ст. 1261, ч. 1 ст. 1266 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки мають право на спадкування за законом у першу чергу. Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Як встановлено судом, житловий будинок по АДРЕСА_1 було придбано ОСОБА_8 25 листопада 1965 року, під час зареєстрованого шлюбу із ОСОБА_6, отже їх частки у вказаному будинку складають по 1/2 у кожного.

Крім того, відповідно до державного акта на право приватної власності на землю від 29 травня 2001 року за ОСОБА_8 зареєстровано право власності на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування вищевказаного житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» відповідно до положень ст. 81. 116 ЗК України земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України.

Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_6 належала 1/2 частка вказаної вище земельної ділянки.

За положеннями ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Оскаржувані свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_8 і за законом після смерті ОСОБА_6 від 08 серпня 2013 рокуза реєстровими номерами 3-687 і 3-689 відповідно, видані виходячи із належності вказаної земельної ділянки спадкодавцю ОСОБА_8 повністю на праві особистої власності, й успадкування ОСОБА_6 після смерті чоловіка лише 1/8 її частини, тобто обов'язкової частки за умови прийняття спадщини за законом іншими трьома спадкоємцями.

Як встановлено судом, при цьому не враховано, що ОСОБА_6 мала право як на 1/2 частину жилого будинку, так і 1/2 частину земельної ділянки, що надана для його будівництва і обслуговування. ОСОБА_8 складаючи заповіт міг розпорядитися лише належною йому часткою.

Оскільки інша дочка сина спадкодавця ОСОБА_6 - ОСОБА_12 - ОСОБА_5 відмовилася від спадщини на користь ОСОБА_3, остання обґрунтовано претендує лише на 1/6 частку зазначених об'єктів, тобто на 1/3 частку від 1/2 частки ОСОБА_6

Третя особа ОСОБА_4, який в силу статті 1241 ЦК України має обов'язкову частку на спадщину, за видачею свідоцтва про право на спадщину чи з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом не звертався.

Разом з тим, повні стю задовольняючи позов і визнаючи недійсними свідоцтва про право на спадщину, суд першої інстанції не врахував, що дочка спадкодавців ОСОБА_2 також має право на спадкування за законом, і одночасно є спадкоємцем за заповітом; поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що в разі повного визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом від 08 серпня 2013 року, виданих на ім'я ОСОБА_2 порушується право власності інших спадкоємців на іншу частку спадкового майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Вінницького міського суду від 11 грудня 2014 року підлягає скасуванню в частині позовних вимог про визнання свідоцтв про право на спадщину відповідачки повністю недійсними із ухваленням в цій частині нового рішення про визнання недійсними даних свідоцтв в частині, в якій вони порушують право на спадкування частини майна позивакою.

Керуючись ст. 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2014 року скасувати в частині вимог про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого після смерті ОСОБА_6 Другою Вінницькою державною нотаріальною конторою 08 серпня 2013 року за реєстровим №3-689 на ім'я ОСОБА_2 і свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого після смерті ОСОБА_8 Другою вінницькою державною нотаріальною конторою 08.08.2013 року за реєстровим №3-687 на ім'я ОСОБА_2.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане після смерті ОСОБА_8 Другою вінницькою державною нотаріальною конторою 08 серпня 2013 року за реєстровим №3-687 на ім'я ОСОБА_2 і свідоцтво про право на спадщину за законом, видане після смерті ОСОБА_6 Другою вінницькою державною нотаріальною конторою 08 серпня 2013 року за реєстровим №3-689 на ім'я ОСОБА_2 недійсними в частині набуття нею права власності на 1/6 частку земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ Стадник І.М.
Судді: З оригіналом вірно: Суддя апеляційного суду /підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Войтко Ю.Б. Стадник І.М.