АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі Хоменку О.С., Кутц А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Надра» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «НАДРА» Строкової ІриниОлександрівни на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Надра» про стягнення нарахованої та невиплаченої додаткової заробітної плати, компенсації частини втрати заробітної плати, у зв'язку з порушенням строку в її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

ВСТАНОВИЛА:

16 березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «Надра» про стягнення нарахованої та невиплаченої додаткової заробітної плати, компенсації частини втрати заробітної плати, у зв'язку з порушенням строку в її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що до 13 лютого 2009 року вона працювала у ПАТ КБ «Надра» на посаді начальника відділу навчання продажу банківських продуктів Центру професійного навчання Управління розвитку персоналом Департаменту розвитку персоналом.

При її звільненні відповідач не провів розрахунок у повному обсязі, зокрема не виплатив додаткову заробітну плату, а саме компенсацію (оплату) за роботу у вихідні дні в грудні 2008 року та січні 2009 року, до виконання якої ОСОБА_2 спеціально була залучена.

В своєму позові зі змінами, просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію за роботу у вихідні дні у розмірі 3 448,26 грн., суму індексації компенсації за роботу у вихідні дні у розмірі 1 586,05 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 444 530,45 грн., а всього 449 564,76 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 квітня 2015 року позов ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Надра» про стягнення нарахованої та невиплаченої додаткової заробітної плати, компенсації частини втрати заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку було задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 27 квітня 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ КБ «Надра» ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на вказане рішення, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Справа № 761/7498/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8042/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Фролова І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт вказала що, позивачем не доведено факту роботи у вихідні дні, адже наявність розпоряджень підтверджує намір залучити працівника до роботи, але не підтверджує того, що такий працівник дійсно працював.

Зокрема, табель виходу на роботу працівників банку у січні 2009 року не містить відомостей про те, що позивач працювала у вказані нею дні. Крім того, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції задовольнивши вимоги позивача, неправомірно не вказав, що стягувана сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб, з метою подальшого утримання такого податку при безпосередній сплаті стягуваних сум. Також, на думку апелянта, позивач є кредитором відповідача в розумінні положення ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому задоволення вимог про індексацію компенсації, вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати з дня призначення тимчасової адміністрації, тобто з 06.02.2015, є незаконним, оскільки постановлено з порушенням норм матеріального права. Крім того, суд першої інстанції, незаконно стягнув з відповідача судовий збір, оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 за довіреністю - ОСОБА_6 проти апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що до 13 лютого 2009 року позивач ОСОБА_2 працювала у ПАТ КБ «Надра» на посаді начальника відділу навчання продажу банківських продуктів Центру професійного навчання Управління розвитку персоналом Департаменту розвитку персоналом.

За розпорядженням віце-президента банку № 549 від 25 грудня 2008 року «Про впровадження нового продукту та проведення семінарів для співробітників банку» передбачено впровадження нового продукту «Від тисячі до мільйону».

У зв'язку з цим розпорядженням передбачено проведення спеціально в період з 27 по 30 грудня 2008 року семінарів по даному продукту для співробітників банк Департаментом управління персоналом та Департаментом змін та інновацій роздрібної мережі ПАТ КБ «Надра».

При цьому п.1.1 Розпорядження зобов'язано начальників МРУ, директорів РУ прийняти співробітників Управління розвитку персоналу та Центру ефективності роботи ре-брендових площадок продажу саме в період з 27 по 30 грудня 2008 року.

Пунктом 1.2 Розпорядження спеціально зобов'язано направити співробітників на семінари з 27 по 29 грудня 2008 року згідно зі списками (додатки 2-33).

В додатку № 33 до розпорядження № 549 від 25.12.2008 року позивач зазначена в якості особи, що направляється для проведення семінарів в Сумському Регіональному Управлінні ПАТ КБ «Надра» у період з 27.12.2008 р. по 30.12.2008 р.

Також відповідно до письмового розпорядження №3 від 06.01.2009 р. «Про впровадження нового продукту на площадках продажу» передбачено впровадження нового продукту «Від тисячі до мільйону один крок» в період з 12 по 28 січня 2009 року.

Пунктом 1.1 Розпорядження передбачено обов'язок направити співробітників згідно додатку № 1 та п. 2.1 Розпорядження передбачено прийняти співробітників Управління розвитку персоналу та Центру ефективності роботи ре-брендових площадок продажу.

Позивач спеціально зазначається серед таких працівників в якості особи, яка у період з 12.01.2009 р. по 28.01.2009р. направляється для проведення семінарів в Сумському Регіональному Управлінні ПАТ КБ «Надра».

Спеціальне залучення позивача до виконання робіт, передбачених Розпорядженнями №549 та №3 у вказаний ними період та направлення позивача відрядження для виконання таких робіт підтверджується поточним звітом за операціями з належного ОСОБА_2 поточного рахунку у ПАТ КБ «Надра» у період з 01 листопада 2008 року по 28 лютого 2009 року.

Зі звіту по операціям по поточному (картковому) рахунку з 01.11.2008р. по 28.02.2009 р., який належить позивачу, встановлено, що напередодні виконання заходів, виконання яких передбачалось Розпорядженням № 3 з 12.01.2009р. по 28.01.2009р., а саме 09.01.2009 р., відповідач зарахував на картковий рахунок позивача 7 914 грн. з призначенням «кошти на відрядження».

Згідно з п.1.3.1 «Правил оформлення службових відряджень та обліку витрат на відрядження» в системі ВАГ КБ «Надра» слідує, що працівники банку можуть направлятись у службові відрядження з наступною метою: а) для вирішення виробничих питань: перевірка роботи структурних підрозділів Банку; поїздка по виробничих питаннях; участь у нарадах, конференціях, отримання та надання інформаційно-консультативних послуг; б) з метою навчання у виробничих потребах; в) з інших питань, пов'язаних із діяльністю Банку.

Пунктами 4.1..4.3 Правил передбачено, що відрядженому працівникові перед виїздом у відрядження надається грошовий аванс у межах суми на оплату проїзду, наймання жилого приміщення добові. Аванс у готівковій або безготівковій формі (при використанні особистої пластикової картки) формі або витратний ліміт (при використанні корпоративної пластикової картки) виплачується або встановлюється, щонайменше, за один день до початку відрядження.

Судова колегія не погоджується і відхиляє позицію апелянта, щодо не підтвердження направлення позивача на роботу у вихідні дні за операціями поточного рахунку позивача.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що зарахування відповідачем позивачу коштів на відрядження відповідає змісту розпоряджень №549 та №3 та перебуває в безпосередньому зв'язку з ними. Зважаючи на те, що напередодні заходів, передбачених розпорядженнями № 549 та № 3, відповідач зарахував на рахунок позивача грошові кошти на відрядження, вказує на те, що позивач направлявся та перебував у відрядженні згідно цих розпоряджень та на їх підставі, а також виконував передбачені ними заходи у зазначений період.

Таким чином в період з 27 по 30 грудня 2008 та з 12 по 28 січня 2009р. позивач залучався до роботи. При цьому 27,28 грудня 2008 року та 17,18,24,25 січня 2009 року були неробочими днями.

Виконання позивачем робіт у зазначені вихідні дні не було відповідачем обліковане, внаслідок чого заробітна плата за роботу в такі дні не була відповідачем нарахована та виплачена, чим порушено право позивача на оплату праці.

Згідно ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці» власник або уповноважений ним орган зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Всупереч вимогам ч.2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці», відповідач не виконав обов'язку забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи.

Колективним договором ВАТ КБ «Надра» від 31.07.2007 р. встановлено, що відповідно до п.3.1. для працівників банку встановлено п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. При цьому п.4.7 передбачено, що адміністрація зобов'язується здійснювати оплату праці працівників за роботу у святкові та дні у подвійному розмір, про що зазначається у наказі або за бажанням працівника, що працював у вихідний чи неробочий день. Йому може бути наданий інший день відпочинку у визначений ним день.

В пункті 5.1.2. визначено, що при відрядження працівників: якщо датою відрядження є вихідний день, то після повернення з відрядження надається інший день відпочинку; якщо працівник спеціально відряджається для роботи у вихідні або святкові й неробочі дні. то йому виплачується компенсація за роботу в ці дні в розмірі, визначеному чинним законодавством України. Відповідно пункту 5.1.10 при виконанні трудових обов'язків у вихідний день: таким працівникам за згодою Сторін надається інший день відпочинку або грошова компенсація у подвійному розмірі, про що обов'язково зазначається в наказі.

Приписами ч.7 ст.43 Конституції України встановлено право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Відповідно до ст. 72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі.

При цьому оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами ст. 107 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату прані» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Оплата за роботу у неробочі дні входить до структури заробітної плати. Розмір оплати за роботу в неробочі дні визначений положеннями КЗпП України та передбачає. що робота у святковий і неробочий день ч. 4 ст. 73 КЗпП України оплачується у подвійному розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної плати складає додаткова заробітна плата і є винагородою за працю понад установлені норми, за трудові успіхи га винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

В судовому засіданні встановлено, що незважаючи на вимоги чинного законодавства відповідачем оплата роботи позивачці у вихідні дні в подвійному розмірі здійснена не була: інший день відпочинку їй також не надавався, також не було виплачено компенсацію при звільненні.

У відповідності, до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Судова колегія не перевіряла розрахунки проведенні судом першої інстанції оскільки апелянт в скарзі про це не посилався, а позивач не оскаржував.

Оскільки відповідач не надав суду першої інстанції відповідної довідки з розрахунком не виплаченої заробітної плати суд першої інстанції виходив з доказів і розрахунків наданих позивачем.

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції було вірно враховано при ухвалені рішення правовий висновок Верховного Суду України в Постанові від 25.01.2014р. по справі № 643цс14, згідно якого несвоєчасно виплачена працівнику сума заробітної плати за роботу у вихідні дні підлягає індексації.

Згідно ст.47 КЗпПУ власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провесні з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Приписами ст. 116 КЗпІІ України при звільненні працівника виплата всіх сум. що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

При нарахуванні суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою означених сум.

Позивач була звільнена з роботи 13.02.2009р. згідно п.11. наказу № №74-п від 13.02.2009р.

Оплата за роботу у вихідні дні відноситься до належних працівнику грошових сум, які, згідно ст.ст. 47,116 КЗпПУ, мали бути виплачені позивачу при звільненні 13.02.2009р.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п.п. 20, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі. - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпПУ стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановленій рішення. Не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або. якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

За таких обставин суд першої інстанції, з урахуванням викладених їм доводів, вірно стягнув з відповідача середній заробіток за час затримки у виплаті грошової компенсації за роботу у вихідні дні.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції при проведені розрахунків врахував Постанову Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про працю» п. 6 та зазначив суму яка підлягає стягненню без урахування податків, а тому доводи апелянта в цій частині не заслуговують на увагу.

Судова колегія погоджується з доводами апелянта в частині стягнення судового збору.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.02.2015 р. №26 на підставі постанови Правління Національного банку України № 83 від 05.02.2015 р. «Про віднесення ПАТ КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних» у ПАТ КБ «Надра» запроваджено тимчасову адміністрацію.

Уповноваженою особою призначено ОСОБА_3.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звільнення від сплати судового збору.

Тому в частині стягнення з відповідача судового збору рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на правильність та законність рішення суду не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, ст. 307, ст.ст. 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Надра» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «НАДРА» Строкової Ірини Олександрівни - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 квітня 2015 року в частині стягнення з ПАТ Комерційний Банк «Надра» судового збору у розмірі 3 654 грн. - скасувати.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді