АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №667/1055/15-ц
Провадження №22-ц/791/1497/2015 Головуючий в І інстанції: Скорик С.А.
Категорія:47 Доповідач: Капітан І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року червня місяця 10 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:ОСОБА_1
Суддів:ОСОБА_2

ОСОБА_3
При секретарі:

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 16 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що з 1956 року в його користуванні знаходиться земельна ділянка №906 в Садовому кооперативі «Комунальник-3». 10 червня 2005 року він отримав державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку. ОСОБА_6, починаючи з 01 жовтня 2011 року, користується земельною ділянкою за №904, яка є суміжною з його ділянкою, правовстановлюючих документів на неї не має. Згідно Генерального плану СК «Комунальних-3» 1977 року розмір ділянки позивача складає 0,0640 га (640кв.м.), а тієї, що користується ОСОБА_6, - складає 0,0251 (251 кв.м.). Між їхніми ділянками, починаючи з 1956 року, існувала спільна пішохідна доріжка шириною 1м. довжиною 45м.

Посилаючись на те, що ОСОБА_6, яка була прийнята в члени кооперативу лише у 2011році, незаконно та безпідставно розширила свою земельну ділянку за рахунок сумісної доріжки та сусідньої земельної ділянки і на ширину своєї земельної ділянки встановила залізо-бетону огорожу, якою перегородила пішохідну доріжку, тим самим позбавивши доступу на його приватизовану ділянку, та зазначаючи, що в добровільному порядку відповідач відмовляється демонтувати самочинно встановлену огорожу і привести свою земельну ділянку до попередніх розмірів, ОСОБА_5 просив суд усунути перешкоди в користуванні спільною пішохідною доріжкою, а саме зобов'язати ОСОБА_6 знести частину незаконно встановленої залізо-бетонної огорожі, тим самим забезпечити безперешкодний доступ на належну йому земельну ділянку №906.

Під час розгляду справи позивач доповнив свої позовні вимоги та остаточно просив суд: зобов'язати ОСОБА_6 привести свою земельну ділянку №904 у відповідність до розмірів і конфігурації, котрі зазначені у Генеральному плані СК «Комунальник - 3», тобто до 251 кв.м.; зобов'язати ОСОБА_6 звернутися до Держземагенства щодо розробки відповідної технічної документації та оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку №904 у СК «Комунальник - 3».

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 16 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, та таким, що ухвалено з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В письмових запереченнях ОСОБА_6 зазначала про безпідставність доводів апеляційної скарги та законність рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог, а саме з відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження того, що збільшення розміру земельної ділянки відповідача відбулося саме внаслідок загородження нею огорожею пішохідної доріжки загального користування зі сторони суміжної земельної ділянки позивача. Крім того, матеріали справи не містять будь-яких відомостей щодо офіційного існування пішохідної доріжки загального користування між земельними ділянками сторін. Вимоги щодо зобов'язання відповідача звернутися до Держземагенства для розробки відповідної технічної документації та оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку не можуть бути задоволені, оскільки зазначені дії є правом, а не обовязком особи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що з 1956 року у користуванні позивача знаходилася земельна ділянка №906 в СК «Комунальник-3» загальною площею 624 кв.м. (а.с.10).

10 червня 2005 року позивачем отримано державний акт на право власності на земельну ділянку №906 в СК «Комунальник-3» загальною площею 640 кв.м. (а.с.44).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_5 вказував на порушення свого права як землекористувача, яке, на його думку, полягало в самовільному встановленні відповідачем залізо-бетонної огорожі на пішохідній доріжці загального користування, збільшення її земельної ділянки за рахунок сумісної доріжки та сусідньої земельної ділянки, чим позбавляє його вільного доступу до своєї ділянки та безперешкодного її використання. При цьому позивач просив суд врахувати вимоги ст.108 ЗК України.

Відповідно до ст.108 ЗК України у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів.

Виходячи із змісту ст. ст. 3, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, на підтвердження своїх вимог, позивач зазначав, що розмір земельної ділянки №904, користувачем якої раніше був ОСОБА_7, за генеральним планом 1974 року складала 251 кв.м. (а.с.10, 13).

Новим власником земельної ділянки №904 є ОСОБА_6, яка з 01 жовтня 2011 року прийнята в члени СК «Комунальник-3», що підтверджується книжкою члена товариства, де зазначено про розмір садової ділянки, яка знаходиться у її користуванні, - 0,0316 га (а.с.11). Тобто з цього часу відбулося збільшення розміру земельної ділянки №904.

Збільшення розміру земельної ділянки №904 також засвідчено актом ревізійної комісії, яка встановила, що площа земельної ділянки 904, якою користується ОСОБА_6, складає 306,6кв.м., а згідно плану від 1974 року повинна бути 251кв.м., як і розмір земельної ділянки №906, власником якої є ОСОБА_5, який фактично складає 648, 6 кв.м. замість 640кв.м., які зазначені в приватизаційному акті (а.с.12).

Рішенням правління № 7 від 18 вересня 2011 року, за висновками ревізійної комісії, сторони конфлікту, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зобов'язано привести розміри ділянок згідно до плану та акту приватизації (а.с.14)..

У виписці з протоколу правління №5 від 09 червня 2013 року повторно зобовязано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 привести розміри своїх ділянок згідно до плану та акту приватизації. Також зазначено, що в генеральному плані від 1974 року жодна доріжка не виділялась, умовно передбачалася згода сусідів на діючі доріжки з визначенням меж (а.с.15).

Розпорядженням голови Херсонської обласної адміністрації від 14 грудня 2011 року №787 ОСОБА_6 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку №904 із земель СТ «Комунальник-3» орієнтовною площею 0,0316 га (а.с.53).

На підставі зазначеного розпорядження ОСОБА_6 виготовлено технічну документацію, з якої вбачається, що розмір земельної ділянки №904 складає 0,0316 га. (а.с.46-63).

Дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №904 ОСОБА_6 не отримувала.

З копії генерального плану від 1974 року вбачається, що на ньому зазначені лише межі суміжних ділянок №904 та №906 без наявності будь-яких пішохідних доріжок (а.с.40).

З генерального плану садового товариства від 2004 року вбачається, що вздовж ділянок №907-А та №909 до ділянки №908 наявна пішохідна доріжка. З іншої сторони також зазначена загальна пішохідна доріжка, яка також проходить вздовж земельних ділянок сторін по справі, що не позбавляє позивача вільного доступу до належної йому земельної ділянки (а.с.43).

Сторонами по справі не заперечується, що між їхніми ділянками певний період часу існувала пішохідна доріжка. Проте з матеріалів справи вбачається збільшення розмірів земельної ділянки не лише ОСОБА_6, але й позивача, а також зменшення площі земельної ділянки №905, що є суміжною з земельною ділянкою №904. Беззаперечних та достовірних доказів на підтвердження того, хто із суміжних землекористувачів зайняв частину ділянки, яка знаходилася під доріжкою, матеріали справи не містять.

Позивачем, в порушення вимог ст.60 ЦПК України, не надано доказів на підтвердження того, що саме за рахунок пішохідної доріжки відповідач збільшила свою земельну ділянку та не доведено факт чинення у звязку з цим перешкод у проході позивачу до його земельної ділянки і в чому полягають ці перешкоди.

На підставі наведеного суд першої інстанції, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, дійшов вірного висновку, що позовні вимоги є недоведеними, а тому задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів до уваги не приймаються як такі, що не підтверджені належними доказами та не спростовують мотивованих висновків суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 16 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді