Справа № 200/3855/14ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 року Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Шевцової Т.В.

при секретарі Южаковій В.А.

за участі представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Дніпропетровської міської ради, третя особа ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права користування житлом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача та просив встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 у квартирі 20 по вул.Українській в будинку 13/15 в м.Дніпропетровську, визнати за ним право проживання у вказаній квартирі.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він є сином ОСОБА_8, котра проживала без укладення шлюбу у квартирі 20 по вул.Українській в будинку 13/15 в м.Дніпропетровську з ОСОБА_6. Квартира АДРЕСА_1 була надана сімї ОСОБА_6 для проживання ОСОБА_9 залізницею на підставі ордеру №99 від 29.04.1972 року.

25 червня 1997 року помер батько ОСОБА_10 ОСОБА_11, а 20 жовтня 2012 року помер сам ОСОБА_10. 17 травня 2014 року померла його матір ОСОБА_8.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та пояснив, що його довіритель проживав разом з матірю ОСОБА_8 та ОСОБА_6 до їх смерті однією сімєю в квартирі 20 по вул.Українській в будинку 13/15 в м.Дніпропетровську, де вони і померли. Допитаний в якості свідка позивач пояснив, що його матір проживала з ОСОБА_6 з 1973 року, а після смерті ОСОБА_11 переїхала разом в квартиру 20 по вул.Українській в будинку 13/15 в м.Дніпропетровську, де доглядала матір ОСОБА_6 Його матір ОСОБА_8 мешкала з ОСОБА_6 як чоловік та жінка, усі знали їх як подружню пару, померлий ОСОБА_6 вважав його своїм сином, а він сприймав його як батька. За весь час спільного проживання в квартирі окрім них ніхто не мешкав, ніякої ОСОБА_5 він не знає, і звязку між нею та ОСОБА_6 бути не могло, оскільки його матір весь час проводила з померлим, ОСОБА_6 ніколи не був офіційно одружений. З матірю та померлим ОСОБА_6 у спірній квартирі став жити з 2004 року, після того як померла матір ОСОБА_6 По смерті ОСОБА_8 на 10 день невідомі йому особи змінили замки на вхідних дверях, викинули з квартири усе його майно та не пускають його до житла, у звязку з чим він звертався до міліції, виконкому та КЖЕП, проте отримав відповіді, що спір підлягає розгляду в суді.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що Дніпропетровська міська рада не порушувала прав позивача, отже є неналежним відповідачем по справі.

Ухвалою суду від 29.10.2014 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено ОСОБА_5, за якою визнано право користування квартирою 20 по вул.Українській 13/15 в м.Дніпропетровську на підставі рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 жовтня 2014 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпропетровської міської ради, третя особа сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про встановлення факту сумісного мешкання, визнання права користування житлом.

В судовому засіданні представник третьої особи проти задоволення позову заперечував, посилаючись на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 жовтня 2014 року, яким встановлено факт сумісного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та визнано за ОСОБА_5 право користування спірною квартирою.

Заслухавши представників сторін, допитавши в якості свідка позивача, а також свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_6 ОСОБА_9 залізницею 29.04.1972 року видано ордер на вселення до двохкімнатної квартири будинку 13/15 по вул.Українській в м.Дніпропетровську, де до складу сімї включено ОСОБА_6 (син), ОСОБА_11 (дружину).

01 липня 1997 року основний квартиронаймач ОСОБА_11 помер, про що видано свідоцтво про смерть серії 1-Ки №134677.

20 жовтня 2012 року помер ОСОБА_6, свідоцтво про смерть серії І-КИ №490798.

14 травня 2014 року померла матір позивача ОСОБА_8, свідоцтво про смерть серії І_КИ №568240.

Згідно паспортних даних, позивач з 14.07.2006 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно паспортних даних, третя особа ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка м.Павлоград, Дніпропетровської області, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 з 09.02.2006 року.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22.10.2014 року за позовом ОСОБА_5 до Комунального підприємства «Жилсервіс-2» ДМР, третя особа сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про встановлення факту сумісного мешкання, визнання права користування житлом, встановлено факт проживання однією сімєю та ведення спільного господарства ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_2 та визнано за ОСОБА_5 право користування квартирою.

Проте, по вивченню вказаного рішення суду, яке оскаржено наразі в апеляційному порядку, встановлено, що свідки судом не допитувалися, до висновку про проживання однією сімєю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суд дійшов лише на підставі обставин, викладених позивачем у позові, ані відповідач, ані третя особа участі у справі не брали, крім того на момент поставлення рішення такої юридичної особи як сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області взагалі не існувало. Разом з цим, судовим рішення не встановлено чи проживали ОСОБА_5 та померлий ОСОБА_6 як чоловік та жінка без укладення шлюбу, з якого часу почали проживати разом, ці обставини не викладенні в обґрунтування позову і самою ОСОБА_5

Допитаний в даному судовому засіданні під присягу свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що він проживає у ІНФОРМАЦІЯ_4 та знає позивача близько десяти років, оскільки він є сином ОСОБА_8, котра проживала однією сімєю як чоловік та жінка без укладення шлюбу з ОСОБА_6 з 1973 року. Померлий ОСОБА_6 ставився до ОСОБА_4 як до пасинка, позивач допомагав батькам, носив продукти коли вони хворіли, померлий ніколи не заперечував проти проживання позивача в квартирі. Повідомив, що після смерті ОСОБА_8 у квартирі зявились невідомі йому люди, які почали робити ремонт. У квартирі ОСОБА_5 ніколи не мешкала, її особа йому не відома, як і заявлені нею свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14, оскільки серед сусідів таких осіб не має. Останні 6 років до смерті матері позивач проживав у квартирі з батьками, яких доглядав, оскільки вони хворіли та погано пересувались.

Допитаний в даному судовому засіданні під присягу свідок ОСОБА_15 пояснила, що проживає в будинку з 1990 року, сімю померлого ОСОБА_6 та ОСОБА_8 знала багато років, останні проживали як чоловік та жінка з моменту хвороби матері ОСОБА_6, так як ОСОБА_8 доглядала за бабусею, котра зламала ногу, вона вважала, що вони зареєстрували свій шлюб належним чином. На питання суду пояснила, що ОСОБА_5 в квартирі ніколи не бачила та її особа їй не відома, як і ОСОБА_13, ОСОБА_14

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом із ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Вислухавши пояснення свідків, позивача, представника третьої особи, суд встановив, що з 1973 року ОСОБА_6 та ОСОБА_8 проживали однією сімєю без укладення шлюбу за адресою: АДРЕСА_3. З 2004 року до вказаної квартири вселився син ОСОБА_8 ОСОБА_4, який проживав в ній по день смерті матері 14 травня 2014 року, даний факт сторонами по справі не заперечується.

Суд не приймає до уваги заперечення представника третьої сторони, які ґрунтуються на встановленні в судовому порядку рішенням суду факту проживання однією сімєю ОСОБА_5, оскільки не встановлено з якого часу остання проживала однією сімєю з померлим ОСОБА_6, а також в якості якого члена сімї (вела господарство, була цивільною дружиною, тощо), допитані свідки спростували факт її проживання у спірній квартирі, оскільки жодного разу її не бачили.

Тому, враховуючи, що ОСОБА_4 проживав з померлими ОСОБА_6 та ОСОБА_8 як член їхньої сімї, оскільки останні мешкали разом як чоловік та жінка без укладення шлюбу, останній після смерті квартиронаймача за ордером ОСОБА_6 набув право користування квартирою 20 будинку 13/15 по вул.Українській в м.Дніпропетровську.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88, 169, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_2.

Визнати право користування ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_2.

Стягнути з Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_4 сплачені судові витрати в розмірі 243,60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через Бабушкінський районний суд м,Дніпропетровська.

Суддя Т.В.Шевцова