АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-6411 Головуючий у 1-й інстанції Юзькова О.Л.
Доповідач Пікуль А.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Невідомої Т.О.

УсикаГ.І.

при секретарі Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Український інститут по проектуванню об'єктів газової промисловості" про стягнення сум вихідної допомоги, компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків його виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Український інститут по проектуванню об'єктів газової промисловості" про стягнення сум вихідної допомоги, компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків його виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги (а.с.56-59).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: представника позивача, ОСОБА_4, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, представника відповідача, Яворовського Г.Л., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

ОСОБА_3 працював в ПАТ "Український інститут по проектуванню обєктів газової промисловості" на посаді директора департаменту інженерної екології промислової безпеки.

Як свідчить заява в адресу відповідача від 25 червня 2014 року ОСОБА_3 просив звільнити його із займаної посади за власним бажанням у звязку із систематичною невиплатою заробітної плати, що є порушенням трудового законодавства, з дотриманням вимог ст.ст.44, 47, 116 КЗпП України та основних положень Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням терміну їх виплати" щодо компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням термінів її виплати, у відповідності з індексом цін на споживчі товари і тарифів на послуги, за час затримки виплати заробітної плати (а.с.6).

Наказом (розпорядженням) №0043 від 14 липня 2014 року позивача було звільнено з займаної посади 14 липня 2014 року відповідно до статті 38 КЗпП України "за власним бажанням" без зазначення підстави звільнення повязаної з невиконанням роботодавцем вимог трудового законодавства України, підстава звільнення заява ОСОБА_3 від 25 червня 2014 року.

14 липня 2014 року ОСОБА_3 ознайомлений з наказом (розпорядженням) про звільнення, зауважень не мав.

Запис у трудовій книжці позивача також свідчить про його звільнення за власним бажанням, ст. 38 У КЗпП України.

Разом з тим позивачем не заявлялась вимоги про визнання формулювання причин звільнення неправильними чи такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.

Розрахунок з позивачем, всі належні суми, в тому числі і заборгованість по заробітній платі, індексація були перераховані 7 липня 2014 року та 14 липня 2014 року.

Про відповідні нарахування, зокрема про остаточний розрахунок, ОСОБА_3 було відомо вже в липні 2014 року. Позов до суду поданий у лютому 2015 року.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог за спливом позовної давності у трудовому спорі.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні позовних вимог про стягнення суми вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, доведені.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення указаних позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин у цій частині застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом проведена неправильна оцінка доказів, як наслідок, невірно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення указаних вимог, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою відсутність правових підстав для задоволення цієї частини позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення у цій частині, повно та послідовно викладені у мотивувальні частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга позивача не містить, в ході апеляційного розгляду представник позивача також не навів таких обставин.

Посилання апеляційної скарги на те, що запис у трудовій книжці за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, не змінює юридичного змісту звільнення, яке відбулося у звязку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, а тому позивачу підлягає до виплати вихідна допомога, не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування рішення в частині вирішення цих позовних вимог ураховуючи наступне.

У цій частині районним судом з урахуванням положень Інструкції про порядок ведення трудових книжок правильно встановлено, що відповідно до запису у трудовій книжці позивача, ОСОБА_3 не є особою, звільненою з причин, за яких законодавство пов'язує надання певних пільг і переваг. В рамках даної справи вимоги про зміну формулювання причин звільнення позивачем не предявлені.

Відповідно до встановленого ст. 11 ЦПК принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином суд не може встановлювати наявність чи відсутність порушення права без звернення особи, поданого відповідно до вимог процесуального закону.

Посилання апеляційної скарги на те, що при вирішенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні районний суд невірно застосував до спірних правовідносин положення ст. 117 КЗпП України та невірно застосував рішення Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012, яким надано офіційне тлумачення положень ст. 233 КЗпП у взаємозвязку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу, також не приймаються апеляційним судом з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 116 КЗПП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

З наявних у матеріалах справи письмових доказів убачається, що ОСОБА_3 був звільнений 14 липня 2014 року (а.с.7). Всі нараховані роботодавцем до виплати позивачу суми, у тому числі: заборгованість по заробітній платі; заробітна плата; відпускні; компенсація за невикористану відпустку; індексація заробітної плати, були виплачені йому в період з 7 по 14 липня 2014 року.

Таким чином позивачу було відомо, що розрахунок при звільненні проведений з ним у день звільнення 14 липня 2014 року. Роботодавець вважав такий розрахунок остаточним. В розпорядженні суду немає доказів, що на час проведення розрахунку ОСОБА_3 були предявлені до роботодавця вимоги про проведення відповідної доплати, які залишені ПАТ "Український інститут по проектуванню обєктів газової промисловості" без задоволення чи без реагування.

З урахуванням наведених обставин районний суд обґрунтовано відраховував передбачений трудовим законодавством тримісячний строк звернення до суду із вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні від дати звільнення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції при вирішенні позовних вимог про стягнення суми вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підставдля скасування оскаржуваного рішення у цій частині немає.

Водночас, доводи апеляційної скарги позивача в частині неправильного вирішення районним судом позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків його виплати можуть бути прийняті апеляційним судом з огляду на наступне.

Відповідно до положень Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати"(далі Закон) компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку (ст. ст. 2, 7 Закону).

Оскільки відповідно до змісту указаного Закону компенсація не є частиною заробітної плати, дія Закону розповсюджується не тільки на заробітну плату, а й на інші доходи, що не повязані зі сферою трудового законодавства України, Закон не містить вказівки, що на правовідносини з виплати компенсації у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати розповсюджуються положення КЗпП України, суд приходить до висновку що до цих правовідносин застосовується загальний строк позовної давності, який не пропущений позивачем.

Наданий позивачем суду розрахунок компенсації на суму 5537 грн. 40 коп. (а.с.15) відповідає вимогам статті третьої Закону, узгоджується з наявними у справі письмовими доказами щодо розмірів та строків виплачених позивачеві сум заробітної плати (а.с.8-9, 13), його правильність та достовірність відповідачем не спростовується.

Ураховуючи наведене суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків його виплати у розмірі 5 537 грн. 40 коп.

За правилом ст.88 ЦПК, оскільки позивач є особою, звільненою від сплати судового збору, з ПАТ "Український інститут по проектуванню обєктів газової промисловості" у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.303, 307-309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків його виплати скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Український інститут по проектуванню об'єктів газової промисловості" на користь ОСОБА_3 компенсацію втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків його виплати у розмірі 5 537 грн. 40 коп. (П'ять тисяч пятсот тридцять сім грн. 40 коп.).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Український інститут по проектуванню об'єктів газової промисловості" в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. (Двісті сорок три грн. 60 коп.).

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О. Невідома

Г.І. Усик