У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

24 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

Мартинюка В.І., Мостової Г.І.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Синевирська сільська рада Хустського району Закарпатської області, про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою за касаційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_5 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 30 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 30 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2009 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою і перенесення самочинно збудованого хліву, посилаючись на те, що рішенням Синевирської сільської ради від 23 листопада 1996 року № 85 йому для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 виділено земельну ділянку 0,17 га, яка розділена дорогою, і фактично біля житлового будинку площа земельної ділянки складає 0,0679 га, а по іншу сторону дороги - 0,0639 га. У 2001 році ОСОБА_4 самочинно побудував хлів на земельній ділянці біля будинку, чим створює перешкоди у користуванні вказаною земельною ділянкою.

У вересні 2009 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_4, в якому просила зобов'язати відповідача усунути їй перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1, співвласником якого вона є, та земельною ділянкою за цією ж адресою, мотивуючи свої позовні вимоги тими ж обставинами, на які посилався ОСОБА_3

Ухвалою Воловецького районного суду Закарпатської області від 31 травня 2010 року справа за позовом ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою і справа за позовом ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком і земельною ділянкою об'єднані в одне провадження.

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області 12 березня 2014 року у зв'язку зі смертю ОСОБА_4 до участі у справі притягнуто його спадкоємців - ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 30 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 30 липня 2014 року, позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_6 та ОСОБА_5 усунути перешкоди ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою шляхом перенесення будівлі хліва.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 порушують питання про скасування судових рішень та передачу справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції з посиланням на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з доведеності порушення земельних прав позивачів і можливості захисту їх прав у обраний спосіб.

Проте повністю з такими висновками погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам цивільного процесуального законодавства судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці площею 0,0679 га, яка належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 26 жовтня 2010 року.

На належній ОСОБА_3 земельній ділянці, як встановили суди, розміщений хлів, самочинно побудований ОСОБА_4 у 2001 році.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених обставин.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу (ст. 60 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції залишив поза увагою обставини, якими позивачі обґрунтовували позовні вимоги про усунення перешкод як у користуванні земельною ділянкою, так і у користуванні житловим будинком, який вважали спільною сумісною власністю подружжя.

У зв'язку з тривалим розгляду справи відбулися зміни як правового статусу земельної ділянки, на захист права користування якою подано позов, так і у суб'єктному складі сторін, що судом першої інстанції враховано не було.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Захищаючи право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, суд першої інстанції підстав позову не уточнив, не врахував момент набуття ОСОБА_3 права власності, не встановив, чи перебувала ця земельна ділянка у його користуванні до набуття такого права, а якщо так, то з якого часу і у яких межах.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, спадкоємцями його суд визнав ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Проте будь-яких відомостей на підтвердження спадкування ОСОБА_5 майна ОСОБА_4 матеріали справи не містять.

Свої заперечення на позов ОСОБА_7 обґрунтовувала тим, що вона спірний хлів набула у власність на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом.

У порушення вимог ст. 212 ЦПК України такі доводи відповідача судом залишені поза увагою і не спростовані.

Судами неповно з'ясовані обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку, що такі судові рішення підлягають скасування, оскільки ухвалені з такими порушеннями норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, що відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого слід з'ясувати обставини, на які вказано в ухвалі, й відповідно до встановленого вирішити справу.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 30 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 30 липня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: Т.Л.Ізмайлова С.О.Карпенко В.І.Мартинюк Г.І.Мостова