РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Бородіної О.В.

при секретарі Алімурадовій Т.Я.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 миколайовича до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в:

у лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 12 000 доларів США, з яких 4 000 доларів повернення авансу за попереднім договором про укладення договору купівлі-продажу квартири з передачею авансу та 4 000 доларів у якості неустойки за порушення умов договору, та 4 000 доларів отримані за розпискою від 26.03.2014 року. Крім того просив стягнути з відповідачки 3 відсотки річних за користування грошовими коштами за весь час прострочення у сумі 140,04 доларів США, та судові витрати.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що між ним, з однієї сторони як покупцем, та відповідачкою, ОСОБА_2, - з другої сторони як продавцем, 14 грудня 2013 року був укладений в письмовій формі попередній договір про укладення договору купівлі-продажу житлового будинку № 4-а по вул. Червоноселищній в м. Харкові в строк до 19 березня 2014 року. Особливою умовою договору була можлива пролонгація його дії до 19 травня 2014 року в разі невиконання відповідачкою своїх обовязків по укладенню договору купівлі-продажу разом із зниженням ціни продажу на 3 %. За цим договором він передав відповідачці 4 000 доларів США у якості авансу . Оскільки в установлений договором строк неукладено договір купівлі-продажу житлового будинку з причини ніби-то неоформлення певних документів щодо земельної ділянки, відповідачка попросила покупця перенести строк укладання договору. В подальшому укладення договору ще неодноразово відкладалося. Крім того, у березні, а саме 26.03.2014 року на виконання робіт щодо оформлення земельної ділянки, відповідачка за розпискою отримала від позивача 4 000 доларів США. 15.09.2014 року відповідачка повідомила позивача щодо неможливості виконання обовязків за договором від 14.12.2013 року та зобовязалася повернути грошові кошти в строк до 01.10.2014 року. В цей же день відповідачка склала розписку якою підтвердила отримання грошових коштів 26.03.2014 року та зобовязалася повернути вказані грошові кошти до 01.10.2014 року. Оскільки грошові кошти відповідачка так і не повернула, він змушений був звернутися до суду про стягнення суми авансу і такої самої суми у вигляді неустойки згідно умов попереднього договору, оскільки від укладання основного договору купівлі-продажу відмовилася саме продавець. Посилаючись на ст. 625 ЦК України вважає за необхідне стягнути з відповідчки 3 % річних від простроченої суми.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити. Суду пояснив, що суму грошових коштів, які підлягають стягненню слід визначати у відповідності до курсу долару США на теперішній час.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме в частині стягнення грошових коштів авансу та грошових коштів переданих за розпискою від 26.03.2014 року. В іншій частині позову просив відмовити. При цьому просив врахувати, що розрахунок суми позивачем проведено за курсом, що діяв у лютому 2015 року, який на теперішній час значно менший.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1, з однієї сторони як покупцем, та відповідачкою, ОСОБА_2, - з другої сторони як продавцем, 14 грудня 2013 року був укладений в письмовій формі попередній договір про укладення договору купівлі-продажу житлового будинку № 4-а по вул. Червоноселищній в м. Харкові в строк до 19 березня 2014 року за ціною. За цим договором він передав відповідачці 4 000 доларів США у якості авансу .

Відповідно до цього Договору, сторони домовилися про умови Основного договору: ціна продажу 51 500 долларів США. Особливою умовою договору була можлива пролонгація його дії до 19 травня 2014 року в разі невиконання відповідачкою своїх обовязків по укладенню договору купівлі-продажу разом із зниженням ціни продажу на 3 %.

За умовами Договору, на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання договору купівлі-продажу покупець передав, а продавець отримала від покупця гроші в сумі 4 000 доларів США. Зазначена сума розцінюється сторонами як аванс в рахунок наступного договору купівлі-продажу .

За пунктами 4 цього Договору, у випадку невиконання взятих на себе обовязків суму авансу продавець повинен повернути покупцю, а також додатково сплатити йому таку неустойку у розмірі 4 000 доларів США.

Договір діє до повноговиконання сторонами взятих на себе зобовязань.

В той же день ОСОБА_2 було написано розписку про отримання від позивача авансу за вищевказаним договором у розмірі 4 000 доларів США.

В установлений договором строк договір купівлі-продажу зазначеного житлового будинку не укладено, та подальшому укладення договору ще неодноразово відкладалося. Крім того, 26.03.2014 року на виконання робіт щодо оформлення земельної ділянки, відповідачка за розпискою отримала від позивача 4 000 доларів США.

15.09.2014 року відповідачка повідомила позивача щодо неможливості виконання обовязків за договором від 14.12.2013 року та зобовязалася повернути грошові кошти в строк до 01.10.2014 року. В цей же день відповідачка склала розписку якою підтвердила отримання грошових коштів 26.03.2014 року та зобовязалася повернути вказані грошові кошти до 01.10.2014 року.

Відповідно до ст.. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший її порядок не визначення не встановлений договором або законом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

За такого, суд приходить до висновку, що суму грошових коштів слід розраховувати за офіційним курсом долару на день повернення грошової суми.

В судовому засіданні представник відповідача не заперечував факт отримання останньою від позивача авансу в розмірі 4 000 доларів США за продаж йому вказаного житлового будинку, та 4 000 доларів США за розпискою від 26.03.2014 року.

Судом встановлено, що з вини відповідачки договір купівлі-продажу житлового будинку не був укладений в установлений в договорі строк, оскільки не були оформлені усі необхідні документи.

Відповідачка позивачу суму авансу в добровільному порядку не повернула.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 635 ЦК попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати іншій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного-законодавства.

Пунктом 4 ст.635 ЦК України передбачено, що договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Відповідно до ст.657 ЦК України, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно з ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, на відміну від завдатку аванс - це лише спосіб платежу, який не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати.

Зі змісту зазначених норм закону можна зробити висновок, що аванс - це лише спосіб платежу і він не є зобов'язанням. Аванс не виконує забезпечувальної функції, він сплачується боржником у момент настання обов'язку платежу, тобто виконує функцію попередньої оплати. Той, хто отримав аванс, повинен його повернути. Боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов'язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.

Тобто, боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов'язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків

Оскільки договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, то сплачена в рахунок виконання договору відповідачці сума авансу повинна бути повернута в тому розмірі, в якому вона передавалася.

Таким чином, за попереднім договором про укладення договору купівлі-продажу від 14.12.2013 року, з ОСОБА_2 підлягає стягненню сума авансу у розмірі 4 000 доларів США в перерахунку за офіційним курсом Національного Банку України станом на 16.06.2015 року (21,044 грн.), а саме у розмірі 84 176 грн. (4000 доларів США х21,044 грн. = 84 176 грн.)

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачки неустойки в такій самій сумі аванса , тобто 4 000 доларів США, то, виходячи з принципу диспозитивності та положень ст. 60 ЦПК України, суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки аванс не є грошовим зобов'язанням, і до цих правовідносин не застосовуються положення ст. ст. 549 -551 ЦК україни.

Так, зі змісту попереднього договору вбачається, що повернення авансу та такої самої суми (фактично подвійна сума авансу) у вигляді неустойки не відповідає правовій природі неустойки, а відповідає визначенню поняття завдаток. Проте сторони чітко визначилися , що передана при укладенні попереднього договору сума є авансом і при посвідченні основного договору купівлі-продажу ціна квартири зменшується на суму авансу.

Крім того, суд зазначає, що за правилами ст. 549 ЦК України неустойкою /штрафом, пенею/ є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Отже , зазначеною нормою закону встановлено правило обчислення неустойки, яка може визначатися лише у відсотках. Норма, яка встановлює таке положення, не є диспозитивною, тобто сторони не вправі змінити таке положення та встановити у договорі неустойку у вигляді твердої суми або у кратному відношенні до суми зобов'язання .

Що стосується позовних вимог про стягнення грошових коштів переданих позивачем ОСОБА_2 26.03.2014 року, то суд приходить до висновку щодо задоволення в цій частині позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи 26.03.2014 року позивач передав, а відповідачка отримала кошти в сумі 4 000 доларів США за виконання земельних робіт.

Як пояснив представник позивача, та не заперечував представник відповідачки, грошові кошти відповідачка отримала за оформлення документів по земельній ділянці на який розташований житловий будинок, який у подальшому бажав купити позивач.

Крім того, 15.09.2014 року ОСОБА_2 склала розписку якою підтвердила отримання грошових коштів у розмірі 4 000 доларів США 26.03.2014 року від позивача та зобовязалася повернути вказані грошові кошти до 01.10.2014 року.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової

суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження отримання коштів та умов повернення грошових коштів відповідачкою написана розписка.

Відповідачка до розгляду справи у судовому засіданні отримані грошові кошти позивачу не повернула.

Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, внаслідок не виконання умов договору у ОСОБА_2 виникла заборгованість перед позивачем в сумі 4 000 доларів США, яку відповідачка зобовязана повернути позивачу.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення боргу в розмірі 4 000 доларів США підтверджені матеріалами справи, відповідачем не спростовані, тому підлягають стягненню з відповідачки в перерахунку за офіційним курсом долару на день повернення грошової суми, а саме у розмірі 84 176 грн. ( 4000 доларів США х21,044 грн. = 84 176 грн. )

Також у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеного, в частині стягнення 3 відсотків річних за користування грошовими коштами отриманими за розпискою від 26.03.2014 року позовні вимоги також підлягають до задоволення, а саме за 151 день прострочення у розмірі 1044,70 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 211-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 миколайовича до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 168 352 грн. (сто шістьдесят вісім тисяч триста пятьдесят дві грн.) та 3 відсотки річних у розмірі 1044,70 грн. (одна тисяча сорок чотирі грн. 70 коп.)

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1693,97 грн. за сплату судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, або якщо рішення було ухвалене за відсутності осіб, що приймають участь у справі, протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя О.В. Бородіна