Справа № 2-2922/11 Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/3709/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 21.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

21 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2015 року про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну зобовязань за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду заявою про скасування заходів забезпечення позову, в якій просила зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, накладений ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.09.2011 року у справі № 2-2922/2011.

В обґрунтування заяви зазначила, що ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 19 червня 1999 року по 12 серпня 2010 року. У період шлюбу ними було придбано нерухоме майно, зокрема, чотирикімнатна квартира АДРЕСА_2. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 листопада 2011 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто кошти у сумі 557 977 грн. Під час судового розгляду, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 вересня 2010 року було накладено арешт на вищезазначену квартиру та встановлено заборону Другій Київській міській державній нотаріальній конторі, Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна проводити будь-які дії по відчуженню вищезазначеної квартири. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 20 червня 2013 року у справі № 2-214/12, яке набрало законної сили, в порядку поділу спільного майна подружжя за заявником було визнано право власності на 2/3 частки спірної квартири, а за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частки цієї квартир. Крім того, вищевказаним судовим рішенням було встановлено, що боргові зобовязання ОСОБА_3, в тому числі і перед ОСОБА_4, не є спільним майном подружжя та не підлягають розподілу, тобто є особистими боргами останнього. На момент звернення до суду заявник позбавлена можливості зареєструвати свої речові права на 2/3 частки спірної квартири у звязку із накладеними заходами забезпечення позову відповідно до ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 вересня 2010 року.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2015 року заяву ОСОБА_2 задоволено частково. Скасовано арешт майна, а саме: 2/3 частин квартири АДРЕСА_3, загальною площею 157,10 кв. метрів, житловою площею 96,90 кв. метрів, що належить на праві власності ОСОБА_2, накладений на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 вересня 2010 року у цивільній справі № 2-2922/2011 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну зобовязань за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Знято заборону Другій Київській міській державній нотаріальній конторі, Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна проводити будь-які дії по відчуженню 2/3 частин квартири АДРЕСА_4, загальною площею 157.10 кв. метрів, житловою площею 96,90 кв. метрів, що належить на праві власності ОСОБА_2, накладений на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 вересня 2010 року у цивільній справі № 2-2922/2011 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну зобовязань за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції у звязку з порушенням норм матеріального права та задоволення заяви про зняття арешту з квартири в повному обсязі.. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду носить лише формальний характер і виконати її неможливо. Місцевий суд невірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та прийняв рішення, яке порушує права заявника.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що право власності на квартиру ОСОБА_3 порушено лише в тій частині, яка їй належить.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 19 червня 1999 року по 12 серпня 2010 року ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про одруження № 055101 від 19 червня 1999 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу № 114807 від 30 листопада 2010 року.

У період шлюбу ними було придбана чотирикімнатна квартира АДРЕСА_5, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 26 вересня 2007 року серія САВ № 683000.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.11.2011 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто кошти у сумі 557 977 грн. Під час розгляду справи ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 вересня 2010 року було накладено арешт на квартиру № 427, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, 59 та встановлено заборону Другій Київській міській державній нотаріальній конторі, Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна проводити будь-які дії по відчуженню вищезазначеної квартири.

На підставі виконавчого листа, виданого 17 жовтня 2011 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, відкрито виконавче провадження у справі про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 коштів в сумі 559 677 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 20 червня 2013 року, яке набрало законної сили, в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 визнано право власності на 2/3 частки спірної квартири, а за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частки цієї квартири. Вищевказаним судовим рішенням було встановлено, що боргові зобовязання ОСОБА_3 не є спільним майном подружжя та не підлягають розподілу, тобто є особистими боргами останнього.

Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Частиною першою ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Звертаючись до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову, ОСОБА_3 зазначає, що внаслідок накладення арешту на всю квартиру вона позбавлена права оформити своє право власності на належну їй на підставі рішення суду 2/3 частки цієї квартири.

Суд першої інстанції, знімаючи арешт з належної заявнику частки у квартирі, вірно зазначив про порушення прав ОСОБА_3 та обґрунтовано зняв арешт з 2/3 частин квартири АДРЕСА_3, що належить на праві власності ОСОБА_2, та заборону проведення будь-яких дій по відчуженню 2/3 частин квартири.

Посилання апелянта на формальність оскаржуваної ухвали є безпідставними, так як скасовуючи частково арешт з квартири, суд першої інстанції діяв з метою захисту права власності ОСОБА_3 та відповідно до вимог чинного законодавства. Зняття арешту з усієї квартири, про що просить заявник, утруднить виконання рішення суду, яким з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_4 кошти у сумі 557 977 грн.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для її скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 304, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

ОСОБА_5