Справа № 2/756/442/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року Оболонський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Васалатія К.А.

при секретарі Івченко В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Лізинг інформаційних технологій» про зобов'язання вчинити дії та стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсаційних виплат, середнього заробітку та вихідної допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із даним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач працював на підприємстві відповідача - ПАТ "Лізинг інформаційних технологій" на посаді директора з фінансів з 01.07.2011 р. по 05.06.2014 р.

Як вказує позивач із 21.05.2014 р. він подав заяву про звільнення за власним бажанням із 05.06.2014 р., але в день звільнення трудову книжку та розрахунку не отримав, що і стало підставою для звернення до суду із позовною заявою.

У судовому засіданні позивач подав заяву про збільшення позовних вимог та просив суд визнати неправомірним звільнення позивача ОСОБА_1 з роботи р "за прогул без поважних причин згідно п. 4. ст. 40 КЗпП України, зобов'язати відповідача повернути трудову книжку ОСОБА_1, стягнути із відповідача - ПАТ «Лізинг інформаційних технологій» суму невиплаченої заробітної плати з урахуванням компенсаційних виплат за несвоєчасні виплати заробітної плати у розмірі 1000 грн., компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 2383,22 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 12000,00 грн., вихідну допомогу у розмірі 6000,00 грн.

У судовому засіданні представники відповідача Янголь О.О. та Фрідман Д.А. позов ОСОБА_1 не визнали у повному об'ємі. При цьому до суду було надано письмові заперечення в яких було вказано, що відповідачем - ПАТ «Лізинг ІТ» заяву про звільнення за власним бажанням від позивача ОСОБА_1 було отримано 06.06.2014 р., яка була завізована в.о. ген. директора ПАТ «Лізинг ІТ». При цьому з 06.06.2014 р. позивач повинен був відпрацювати два тижні на підприємстві відповідача, тобто до 19.06.2014 р., але згідно табелю обліку використання робочого часу за червень 2014 р. позивач ОСОБА_1 був відсутній з 10.06.2014 р. і в подальшому на робочу місці так і не з'явився. На підставі акту про прийняття рішення на звільнення працівника за прогул без поважних причин від 05.12.2014 р. винесеного у складі комісії на підставі наказу від 16.06.2014 р. позивача ОСОБА_1 наказом від 08.12.2014 р. було звільнено за прогул без поважних причин.

Як вбачається із письмових заперечень, заборгованості по виплаті позивачу заробітної плати, виплаті компенсації за невикористану відпустку не має, що підтверджується копією платіжного доручення № 1912 від 20.06.2014 р. про перерахування заробітної плати позивачу та копіє чеку КМД УДППЗ «Укрпошта» № 0560 від 18.12.2014 р. про перерахування компенсації за всі дні невикористаної щорічної відпустки, підстав для виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та вихідної допомоги позивачу відповідач не вбачає та просять суд відмовити у позові ОСОБА_1

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та допитавши свідків, суд з'ясував наступне.

Дійсно позивач з 01.07.2011 р. працював у відповідача на посаді директора з фінансів з посадовим окладом згідно штатного розпису 1900 грн. Заяву про звільнення за власним бажанням на ім'я в.о. генерального директора ПАТ «Лізинг інформаційних технологій» від позивача ОСОБА_1, відповідач отримав лише 06.06.2014 року, про що є відмітка про отримання на заяві про звільнення від в.о. ген. директора Фрідмана Д.А.

У відповідності до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Як з'ясував суд, до заяви про звільнення за власним бажанням з відміткою про отримання свідком ОСОБА_4 № 15909/1 від 21.05.2014 р., суд ставиться критично та до уваги не може прийняти, так як згідно наказу № 1.2.182 від 22.02.2010 р. ОСОБА_4 (свідок) займала посаду економіста, і до її функціональних повноважень не входили обов'язки реєстрації вхідної кореспонденції, які належать до обов'язків секретарів, в тому числі підписання заяв про звільнення осіб, які має право підписувати власник або уповноважений ним орган. При цьому згідно табелю використання робочого часу за червень 2014 р., ОСОБА_1 - позивач за основним позовом був відсутній на робочому місці з 10.06.2014 р. і в подальшому, згідно табелю використання робочого часу за липень, серпень, вересень 2014 р. на робочому місці і на підприємстві так і не з'явився.

Як вбачається з пояснень представника відповідача Фрідмана Д.А. - ген. директора відповідача, у складі спеціально створеної трудової комісії, яка діяла на підставі наказу від 16.06.2014 р., 19.06.2014 р. було складено акт про відсутність ОСОБА_1 на роботі з 10.06.2014 р. по 19.06.2014 р. з 9 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. (а.с. 71-72)

Згідно з ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Як з'ясовано судом, листом від 11.07.2014 р. позивача ОСОБА_1 було повідомлено про можливе його звільнення на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, і керівництво відповідача вимагало надати пояснення щодо відсутності позивача на роботі, також повідомив про заборону самовільного отримання ним трудової книжки на підприємстві з проханням повернути її на місце зберігання, але позивач ОСОБА_1 у поясненнях відповідачу від 30.07.2014 р. вказав причину свого звільнення як неодноразові неповні та несвоєчасні виплати заробітної плати та невиплата компенсації за невикористану відпустку.

У відповідності до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1. Догана; 2. Звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, вищевказаний факт спростовується копією оборотно-сальдової відомості по рахунку № 661 за період у 9 міс. 2014 р. з початку 2014 р., згідно якої заборгованість перед позивачем ОСОБА_1 щодо виплати заробітної плати за вказаний період 2014 р. відсутня.

Також 05.12.2014 р. робітниками відповідача був складений Акт про прийняття рішення на звільнення працівника за прогул без поважних причин, і наказом від 08.12.2014 р. позивача ОСОБА_1 було звільнено за прогул без поважних причин. Наказ про звільнення від 08.12.2014 р. було направлено для відома відповідачу за адресою його місця реєстрації цінним листом з описом вкладення в цінний лист.

Згідно до ст. 148 Кодексу законів про працю України дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше 6 міс. з дня вчинення проступку.

Згідно до п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. № 9 прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Таким чином суд приходить до висновку, ОСОБА_1 - відповідач за зустрічним позовом повинен був з'явився на робочому місці 10.06.2014 р., і останнім днем накладення дисциплінарного стягнення на нього повинно бути 10.12.2014 р. і порушень із боку ПАТ «Лізинг ІТ» - відповідача за основним позовом не вбачається, і наказ про звільнення ОСОБА_1 було видано 08.12.2014 р., тобто порядок та строки, які передбачені трудовим законодавством для звільнення на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, відповідачем були дотримані.

В той же час суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню в частині зобов'язати відповідача змінити підставу і дату звільнення, внести в трудову книжку ОСОБА_1 запис про звільнення з ініціативи працівника на підставі того, що самим позивачем ОСОБА_1 відповідачу не було надано трудової книжки із зазначеною початковою підставою звільнення позивача, яку позивач вважав не правильною, або такою, що порушує його трудові права.

Згідно Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. № 58 п. 5.1. «Особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов'язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а в разі ускладнення - в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки».

Як з'ясував суд, позивач ОСОБА_1 не звертався до відповідача із окремою заявою про видачу іншої трудової книжки або ж вкладишу до неї (нового зразку), або ж видачі самого дублікату, але при цьому вже є працевлаштованим у ТОВ «Фінансова Компанія «ФАНГАРАНТ ГРУП» та є її директором. Крім того, ОСОБА_1, займав у відповідача за зустрічним позовом посаду директора з фінансів та обов'язків із збереження документів суворої звітності, до яких належать зокрема трудові книжки, не мав.

Таким чином суд приходить до висновку, щодо відмови у позові ОСОБА_1 у повному об'ємі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 24, 38, п. 4 ст. 40, 147, 148, 149 Кодексу законів про працю України, ст. ст.10, 11, 57- 60, 64, 79-80, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ Васалатій К.А.