Волноваський районний суд Донецької області
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

09 липня 2015 року м.Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області у складі

головуючого судді Аксьоненка В.І.,

при секретарі судового засідання Денисенко Н.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Волноваського районного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення суми боргу,-

ВСТАНОВИВ:

18 червня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення суми боргу.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначила, що з 28.12.2004 року вона та ОСОБА_7 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу до його смерті 02.08.2009 року. Від спільного життя мають доньку ОСОБА_8 21.05.2005 року. Зазначила, що в період з січня 2006 року по березень 2007 року вона зайняла ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 111000,00 доларів США під розписку, які він зобовязався повернути за першою вимогою. В період з вересня 2008 року по лютий 2009 року вона також зайняла ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 17712,00 доларів США під розписку, які він зобовязався повернути за першою вимого. Однак 02.08.2009 року ОСОБА_7 помер, не повернувши їй грошові кошти. Позивач протягом шести місяців після відкриття спадщини звернулась до відповідачів, як до спадкоємців померлого першої черги, які звернулись до нотаріальної контори із відповідними заявами про прийняття спадщини із вимогою погасити борг померлого ОСОБА_7 Вказуючи, що доля кожного спадкоємця складає ? частини спадщини, яка складається з нежитлового приміщення магазину «Спутник», розташованого за адресою: м. Волноваха, вулиця Леніна, 80 та автомобілю «Тайота Прадо», держаний номер НОМЕР_1, та земельної ділянки площею 0,1023 га за адресою: м. Волноваха, вул. Літвінова, 4, просить стягнути з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на її користь суму боргу в розмірі 375000,00 гривень з кожного за курсом 11,654 грн. за 1 долар США, а також стягнути в солідарному порядку понесені судові витрати, повязані з розглядом справи.

В судове засідання позивач не зявилась, надала уточнення позовних вимог, в яких зазначила, що станом на 20.05.2015 року офіційний курс НБУ долара США до гривні складає 20.81 грн. за долар. Тому просила стягнути з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на її користь суму боргу в розмірі 577477,50 гривень з кожного, а також стягнути в солідарному порядку понесені судові витрати, повязані з розглядом справи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 на задоволенні уточнених позовних вимог наполягав в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідачі в судове засідання не зявились, надали заяви про розгляд справи без їх присутності (а.с. 30,33), за участю представника ОСОБА_1 Проти задоволення позовних вимог заперечували (а.с. 34-38а.).

Представник відповідачів ОСОБА_1 проти задоволення позовних вимог заперечував, просив у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення з кожної, як із спадкоємців ОСОБА_7, суми боргу у розмірі 375000 грн. відмовити через сплив строку позовної давності звернення до суду.

Суд, з'ясувавши позицію сторін у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як вбачається з наданих позивачем розписок, в період з січня 2006 року по березень 2007 року ОСОБА_7 взяв у ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 111000,00 доларів США, які він зобовязався повернути за першою вимогою. Розписка складена 09 квітня 2007 року. (а.с.9) Також в період з вересня 2008 року по лютий 2009 року ОСОБА_7 частинами взяв у ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 17712,00 доларів США, які він зобовязався повернути за першою вимогою. Розписка складена 22.02.209 року (а.с.10).

ОСОБА_7 помер 02.08.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО № 423268 від 14.12.2009 (а.с.7).

Станом на 13.07.2010 року до Волноваської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_7, звернулись позивач ОСОБА_3 в інтересах малолітньої ОСОБА_8, відповідачі ОСОБА_4П, ОСОБА_5, ОСОБА_6, свідоцтво про право на спадщину не видавалось, у звязку із накладенням арешту на майно померлого (а.с.8). Станом на 13.08.2014 року арешт з майна не знятий (а.с.101-104).

28.01.2010 року позивач направила на адресу відповідачів вимогу про повернення позики та копії розписок (а.с.11-14), однак з наданих копій опису та повідомлення не вбачається якої саме позики.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з цим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків предявлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

За правилами частин 2, 3 статті 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (частини 2), а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (частина 3).

Зі змісту наведених положень статті 1281 ЦК України випливає, що для предявлення кредитором вимог до спадкоємця існують два види строків. Шестимісячний строк застосовується у тому випадку, коли кредитор спадкодавця знав або мав обєктивну можливість дізнатися про смерть спадкодавця, і обчислюється з того моменту, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про смерть спадкодавця. Річний строк застосовується у випадку, коли кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про смерть спадкодавця, і обчислюється з моменту настання строку вимоги. Відтак, одночасне застосування цих строків є неможливим.

У цій справі позивач, поза будь-яким сумнівом, дізнався про смерть спадкодавця не пізніше 02.08.2009, що не спростовується позивачем.

Таким чином, у даному випадку підлягає застосуванню шестимісячний строк предявлення кредитором вимог до спадкоємця, який почав перебіг з 02.08.2009 та закінчився 02.02.2010.

Отже, позивач (кредитор) предявив вимогу до відповідачів (спадкоємця) з порушенням строку, встановленого частиною 2 статті 1281 ЦК України, що відповідно до приписів частини четвертої цієї статті, позбавляє його права вимоги до спадкоємців.

Посилання позивача на те, що ним в письмовому порядку предявлялася вимога до відповідачів про повернення позики в межах шестимісячного строку, передбаченого частиною 2 статті 1281 ЦК України, суд визнає такими, що не мають значення для вирішення спору між сторонами, з огляду на таке.

У постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року по справі № 6-33ц15 зазначено, що встановлені статтею 1281 ЦК України, строки це строки, у межах яких кредитор, здійснюючі власні активні дії, може реалізувати своє субєктивне право, а не строки позовної давності.

Строк предявлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємця не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування самого права кредитора. Таким чином, і право кредитора, і обовязок спадкоємця по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до спадкоємця має бути предявлено кредитором спадкодавця в межах строків, передбачених статтею 1281 ЦК України, а тому навіть якщо в межах цих строків була предявлена претензія (усна або письмова) і спадкоємець не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаних строків, оскільки з їх закінченням припинилося матеріальне право.

Аналогічну правову позицію щодо наслідків пропуску кредитором преклюзивних строків Верховний Суд України висловив у постанові від 17.09.2014 по справі № 6-6цс14 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 40643118).

Зокрема, підтверджуючих доказів того, що позивач 28.01.2009 року звернулась з вимогою про погашення вказаного в позові боргу померлого, по наданим розпискам до відповідачів не надано, в справі наявні описи цінного листа, в якому зазначено найменування, а саме, мовою оригіналу «вимога до спадкоємця про сплату боргу, копія розписки), якого саме боргу, та які розписки не зазначено.

З урахуванням викладеного, оскільки чинним законодавством України не передбачено переривання, зупинення, поновлення, а також будь-яких особливостей обчислення строків, передбачених статті 1281 ЦК України, суд визнає позов таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі, у звязку із пропуском позивачем цих строків.

Окрім цього, суд звертає увагу на статті 256, 257 ЦК України, згідно яких встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

На підставі статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно до статті 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред'явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов'язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно- правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан.

У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин.

Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Відповідно до частини 1 статі 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Таким чином, підстав для зупинення чи переривання строку позовної давності ОСОБА_3, передбачених статтями 263, 264 ЦК України судом не встановлено.

Суд не приймає до уваги письмові пояснення позивача щодо поважності пропуску строку позовної давності, оскільки вона посилається на обставини, які не перешкоджали їй звернутись до суду за захистом своїх прав до закінченню строку, передбаченого статтею 1281 ЦК України та до закінчення строку, передбаченого статтею 257 ЦК України.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, на момент звернення ОСОБА_3 із позовом (18 червня 2014 року) до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення з кожної, як із спадкоємців ОСОБА_7, суми боргу у розмірі 375000 грн., станом на 09.07.2015 року в сумі 577477,50 гривень, закінчився як строк предявлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємця так и строк позовної давності для звернення до суду, тому суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 256,257,260,261,266-268, 1046, 1047, 1281, 1282 ЦК України, статтями 10, 11, 60, 67-73, 88, 209, 212-215 218ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення суми боргу - відмовити.

Повний текст рішення буде виготовлений 13 липня 2015 року

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції - Волноваський районний суд Донецької області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-денного строку з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.І. Аксьоненко

13.07.2015