Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 20 Доповідач Талько О. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Талько О.Б.,

суддів: Григорусь Н.Й., Худякова А.М.,

при секретарі Церпіцькій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Коростенського міського нотаріального округу ОСОБА_5, орган опіки та піклування Коростенської районної державної адміністрації, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати недійсними договір купівлі-продажу житлового будинку №12 по вул. Перетік в селі Михайлівка Коростенського району Житомирської області, а також договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованої за вказаною адресою, які укладені 7 жовтня 2013 року між ним і відповідачем та посвідчені приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_5

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що перед укладенням договорів він не помітив недоліків житлового будинку, оскільки відповідач, маючи на меті продати це житло, зробив косметичний ремонт і приховав тріщини на стінах та стелі. Внаслідок вищевказаних недоліків цінність придбаного позивачем житлового будинку та можливість використання його за призначенням значно знизилася.

Оскільки спірні угоди укладені внаслідок його помилки та обману з боку відповідача, ОСОБА_2 просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснивши, що при огляді житлового будинку до підписання спірної угоди він бачив незначні тріщини на стінах. Однак, під час подальшої експлуатації житла тріщини збільшились.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що перед підписанням договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки позивач разом зі своєю дружиною оглядали житло й бачили всі тріщини. Недоліків житлового будинку він не приховував, проте на даний час готовий повернути їм гроші за вказане нерухоме майно, оскільки не бажає псувати стосунки з позивачем.

На думку колишньої дружини позивача - ОСОБА_4, яка залучена до участі у справі в якості третьої особи, звернення до суду з даним позовом зумовлене бажанням ОСОБА_2 уникнути поділу вказаного нерухомого майна, набутого ними за час перебування у шлюбі.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які зявились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б вказували на порушення його прав при укладенні договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки. Зокрема, не доведено, що відповідач умисно ввів його в оману і що такий обман дійсно мав місце. Відсутні докази й того, що позивач помилявся щодо предмета договору купівлі-продажу, і така помилка мала істотне значення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

За правилами ч.1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

В судовому засіданні встановлено, що 7 жовтня 2013 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого відповідач продав ОСОБА_2 житловий будинок №12, розташований по вул. Перетік в с. Михайлівка Коростенського району Житомирської області.

7 жовтня 2013 року позивач також придбав у ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 0,25 га, розташовану за вказаною адресою, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Зазначені договори купівлі-продажу посвідчені 7 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_5

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 посилався на наявність тріщин у житловому будинку, які відповідач умисно приховав від нього. Ту обставину, що на момент підписання угоди стіни та стеля спірного житла містили тріщини, не заперечував й сам відповідач.

Окрім того, у п. 12 договору купівлі-продажу зазначено, що житловий будинок візуально оглянутий покупцем до оформлення угоди. Недоліки чи дефекти, які перешкоджали б його використанню за цільовим призначенням, а також будь-які перебудови чи перепланування, незастережені у правовстановлюючому документі та в технічному паспорті на будинок, на момент огляду покупцем виявлені не були.

Відповідно до розяснень, які містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року за №9, обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

У пункті 20 вказаної постанови Пленум Верховного Суду України також розяснює, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Матеріали справи не місять доказів того, що спірні угоди укладені під впливом помилки, яка має істотне значення. Суду також не надано належних та допустимих доказів того, що з боку відповідача мав місце умисел, який є обовязковою ознакою обману.

З огляду на вищезазначене, підстави для зміни чи скасування рішення відсутні.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 209,303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча : Судді: