Справа №345/2078/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.06.2015 р.

м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Юрчака Л.Б.

секретаря Пукіш В.В.

розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні в залі суду в м.Калуші цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування служби у справах дітей Калуської міської ради про надання права на виїзд з України громадянина, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу батька,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі., від якого народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням суду від 21.09.2012р року шлюб між сторонами було розірвано, а сина залишено на виховання матері. Відповідач не приймає участі у вихованні сина з моменту розірвання шлюбу. Враховуючи, що ОСОБА_4 навчається у Калуській дитячій музичній школі, у відділі духовних та ударних інструментів та є учасником духовного оркестру, який час від часу приймає участь у різних конкурсах та виступах за кордоном, що сприяє його духовному та інтелектуальному розвитку, як особистості, а відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України, то позивачка вважає, що порушуються її права та права її неповнолітнього сина, передбачені Конвенцією про права дитини і просить суд надати дозвіл на виїзд за кордон без згоди та супроводу батька .

Позивачка в судове засідання подала заяву, у відповідності до якої позовні вимоги підтримала, не заперечила з приводу заочного розгляду справи.

Відповідач про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Калуської міської ради в судове засідання теж подав заяву , у відповідності до якої проти задоволення позову не заперечує.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвали 21.09.2012 року (а.с.10). Від спільного шлюбу народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8), який за рішенням Калуського міськрайонного суду від 21.09.2012 року залишилвся на виховання матері (а.с.9,10). Після цього відповідач не проявляє інтересу до свого сина, не цікавиться його навчанням (а.с.5).

В судовому засіданні зясовано, що син сторін по справі навчається у Калуській дитячій музичній школі, у відділі духовних та ударних інструментів та є учасником духовного оркестру , який час від часу приймає участь у різних конкурсах та виступах закордоном (а.с.5), що сприяє його духовному та інтелектуальному розвитку, як особистості, а отримати дозвіл від батька дітей не має можливості, адже останній безпідставно відмовляється надати такий дозвіл .

Висновком органу опіки і піклування , служби у справах дітей Калуської міської ради про доцільність виїзду за кордон неповнолітнього ОСОБА_4 без згоди батька ОСОБА_2 від 07.05.2015року визнано за доцільне надати згоду на виїзд за кордон (а.с.4).

Виходячи зі змісту ст. ст. 1, 3, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянин України має право виїхати з України. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

За правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 в редакції Постанови КМУ від 25.08.2010 року № 724 (п. п. 3-5), виїзд з України громадян, які не досягли 16 річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які па момент виїзду досягли 18-річного віку. Виїзд громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків з нотаріально посвідченою згодою здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого із батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску 2) без нотаріально посвідченої згоди другого із батьків у разі пред'явлення зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого із батьків. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Тобто, при постановленні рішення щодо надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька та посиланні на Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» суду слід зазначати дозвіл на конкретний виїзд (одноразовий), з визначенням його початку й закінчення.

За змістом ч.1ст.151, ч.2.ст.155 Сімейного кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Згідно ч.1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон до досягнення нею повноліття та без згоди одного із батьків, як на цьому наполягала позивач, дійсно суперечитиме вищевказаним нормам матеріального права та змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини.

Однак, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька, з визначенням його початку і закінчення. Такі положення законодавства України відповідають міжнародному праву, зокрема нормам Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року.

Приймаючи до уваги те, що неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, приймає участь у виступі духовного оркестру, повністю перебуває на утриманні матері, яка має постійне місце роботи, що є свідченням належного матеріального забезпечення, проживання та утримання неповнолітньої дитини під час перебування за кордоном, суд вважає, що поїздки за кордон згідно міжнародних угод, які організовуються у встановленому порядку, буде сприяти його розвитку. Причин, які б унеможливлювали тимчасовий виїзд дитини за кордон, не встановлено. Крім того, як пояснила в засіданні позивачка, відповідач на даний момент дитиною не цікавиться, участі у його утриманні та вихованні не приймає. Тому суд вважає, що відмова батька ОСОБА_2 надати нотаріально посвідчену згоду на тимчасовий виїзд сина за кордон є безпідставною.

У зв'язку із наявністю між сторонами непорозумінь, тривалістю судового розгляду і тим, що міжнародні поїздки дитячих груп організовуються переважно протягом літніх канікул, суд приходить до переконання, що надання судом дозволу для тимчасового виїзду дитини за кордон без згоди батька протягом одного року буде відповідати інтересам дитини та жодним чином не порушить прав батька на участь у спілкуванні з сином та у його вихованні.

Для можливості виготовлення проїзних документів неповнолітнього ОСОБА_4 дозвіл на це згідно п. 18-20 «Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» слід надати матері дитини ОСОБА_1 або її офіційному представникові.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ненадання відповідачем дозволу його неповнолітньому сину на виїзд за кордон суперечить інтересам та правам ОСОБА_4.

Тому позовна вимога позивачки про надання дозволу на виїзд неповнолітнього сина за кордон є підставною і підлягає до часткового задоволення, оскільки суд вважає, що слід надати дозвіл на виїзд за кордон протягом року.

На підставі викладеного та керуючись ЗУ Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України , постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 в редакції Постанови КМУ від 25.08.2010 року № 724 (п. п. 3-5),ст.ст. 151,155 СК України, ст. 18 Конвенції про права дитини,ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ст.ст. 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Надати дозвіл на тимчасовийвиїзд неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі державного кордону України без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, протягом року, в супроводі матері ОСОБА_5 або уповноваженої нею особи.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд протягом 10 ти днів з дня його проголошення

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

ГОЛОВУЮЧИЙ: