Справа № 188/930/15-ц
Провадження № 2/188/497/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Курочкіної О. М.

при секретарі Лукіній Л. Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності за спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом

Встановив :

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом про визнання права власності за спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом до відповідача ОСОБА_2 сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 10 серпня 2014 року померла його бабуся ОСОБА_3 після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку № 67 по вул. Леніна в с. Маломиколаївка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, двох земельних ділянок площею 4,314 га. кожна, що розташовані на території ОСОБА_2 сільської ради, Петропавлівського району Дніпропетровської області.

За життя спадкоємцем було складено заповіт, який було посвідчено 06.05.2015 року секретарем виконкому ОСОБА_2 сільської ради Петропавлівського району, Дніпропетровської області за реєстровим № 09. Згідно заповіту ОСОБА_3 все належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, усі майнові права і обвязки, які належатимуть їй на день посвідчення заповіту, а також ті майнові права і обовязки, які належатимуть їй на день смерті заповіла у власність позивачу.

09.07.2015 року позивачем було отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом посвідчене за реєстровим № 403 державним нотаріусом Петропавлівської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області згідно якого він отримав у спадок після бабусі житловий будинок.

Тоді ж 09.07.2015 року державний нотаріус надала йому два інформаційних листа щодо відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки через відсутність витягів з Державного земельного кадастру.

Також позивач зазначає, що згідно письмового повідомлення державного кадастрового реєстратора від 10.02.2015 року вищезгадані земельні ділянки не відповідають площі та встановленим межам зазначених в Державному земельному кадастрі, оскільки на них знаходяться пам'ятки археології (кургани). Тому дані земельні ділянки підлягають архівації, відповідно до технічної документації щодо встановлення меж, яку необхідно буде замовити в землевпорядній організації власником після оформлення права спадщини.

Враховуючи вищезазначені обставини позивач і змушений звернутися до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання надав заяву про розгляд справи в його відсутність. В заяві також вказує, що позов підтримує.

Від відповідача надійшла заява з проханням розглянути справу без участі їх представника, проти позовних вимог не заперечують.

Від представника третьої особи - Управління Держземагенства у Петропавлівському районі Дніпропетровської області до суду надійшла письмова заява про розгляд справи без їхньої участі. В заяві також вказано, що проти задоволення позову представник не заперечує.

Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судом встановлено, що 10 серпня 2014 року померла ОСОБА_3 після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку № 67 по вул. Леніна в с. Маломиколаївка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, земельної ділянки (пай № 617) площею 4.314 га. розташованої на території ОСОБА_2 сільської ради, Дніпропетровської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельної ділянки (пай № 618) площею 4.314 га. розташованої на території ОСОБА_2 сільської ради, Дніпропетровської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ № 571961 від 12.08.2014 року, копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП № 000113 року виданого 26.12.2001 року, копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП № 099697 року виданого 26.12.2001 року.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, який було посвідчено 06.05.2015 року секретарем виконкому ОСОБА_2 сільської ради Петропавлівського району, Дніпропетровської області за реєстровим № 09. Згідно заповіту ОСОБА_3 все належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, усі майнові права і обвязки, які належатимуть їй на день посвідчення заповіту, а також ті майнові права і обовязки, які належатимуть їй на день смерті заповіла у власність позивачу ОСОБА_1, що підтверджується копією заповіту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Позивач в позовній заяві вказує, що спадкоємці які б відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України мали право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_3 відсутні, і дані твердження позивача не спростовані відповідачем по справі.

Відповідно до діючого законодавства позивач звернувся до державного нотаріуса Петропавлівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3

09.07.2015 року позивачу нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом посвідчене за реєстровим № 403 державним нотаріусом Петропавлівської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, згідно якого він отримав у спадок після смерті ОСОБА_3 житловий будинок № 67 по вул. Леніна в с. Маломиколаївка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Тоді ж 09.07.2015 року державний нотаріус надала позивачу два інформаційних листи щодо відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки через відсутність витягів з Державного земельного кадастру, що підтверджується листами нотаріуса № 701/02-14 с/с213/2014 від 09.07.2015 року, та № 700/02-14 с/с213/20104 від 09.07.2015 року.Згідно повідомлення про відмову у наданні відомостей з Державного земельного кадастру № 174 від 10.02.2015 року у наданні запитуваних відомостей відмовлено у зв'язку з тим, що станом на 10.02.2015 року земельна ділянка зазначена в державному акті серії ІІІ-ДП № 000113 не відповідає площі та встановленим межам зазначених в Державному земельному кадастрі, оскільки на ній знаходяться пам'ятки археології (кургани). Тому дана земельна ділянка підлягає архівації, відповідно до технічної документації щодо встановлення меж, яку необхідно буде замовити в землевпорядній організації власником після оформлення права спадщини.

Згідно повідомлення про відмову у наданні відомостей з Державного земельного кадастру № 175 від 10.02.2015 року у наданні запитуваних відомостей відмовлено у зв'язку з тим, що станом на 10.02.2015 року земельна ділянка зазначена в державному акті серії ІІІ-ДП № 099697 не відповідає площі та встановленим межам зазначених в Державному земельному кадастрі, оскільки на ній знаходяться пам'ятки археології (кургани). Тому дана земельна ділянка підлягає архівації, відповідно до технічної документації щодо встановлення меж, яку необхідно буде замовити в землевпорядній організації власником після оформлення права спадщини.

Вказані земельні ділянки були передані ОСОБА_3 на підставі рішення 19 сесії 23 скликання ОСОБА_2 сільської ради № 138 від 12.03.2001 року, та рішення 14 сесії 23 скликання ОСОБА_2 сільської ради № 81 від 23.03.2000 року і відповідно на підтвердження права власності їй було видано 26.12.2001 року Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП № 000113, Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП № 099697.

Закон України «Про Державний земельний кадастр» було прийнято 07.07.2011 року, тобто вже після отримання ОСОБА_3 Державних актів на земельні ділянки.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які

виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки

державної чи комунальної власності).

Відповідно до абз. 3 пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв'язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок.

Таким чином внести до Державного земельного кадастру передбачені Законом України «Про Державний земельний кадастр» виправлення помилок можливо лише за згодою власника. Проте ОСОБА_3, яка є власником вказаних земельних ділянок вже померла, а тому відповідно виправити вказані помилки і отримати витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки не можливо. Внаслідок чого позивач позбавлений можливості оформлення права на спадщину у нотаріальному порядку. Оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно, захистити своє право не може, суд вважає обраний позивачем спосіб захисту своїх прав обґрунтованим.

Оскільки, ОСОБА_3 була належним власником вищевказаних земельних ділянок, право власності на які належним чином зареєстровано, то дані земельні ділянки є предметом спадкування після її смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Від спадщини у вигляді земельних ділянок позивач не відмовлявся, оскільки у встановлений законодавством строк із заявою про відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертався.

Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів сторін та інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши та оцінивши докази позивача, надані ним на підтвердження своїх вимог, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 88, 212-214 ЦПК України, ст.ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1225, 1268, 1270 ЦК України, суд

Вирішив :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності за спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, індивідуальний податковий номер: НОМЕР_1, в порядку спадкування за заповітом, право власності на земельну ділянку загальною площею 4.314 га., розташовану на території ОСОБА_2 сільської ради, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП № 000113 виданого 26.12.2001 року, ОСОБА_3, яка померла 10.08.2014 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, індивідуальний податковий номер: НОМЕР_1, в порядку спадкування за заповітом, право власності на земельну ділянку загальною площею 4.314 га., розташовану на території ОСОБА_2 сільської ради, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП № 099697 виданого 26.12.2001 року, ОСОБА_3, яка померла 10.08.2014 року.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_4