Справа № 197/684/15-ц
Номер провадження № 2/197/369/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 липня 2015 року. Широківський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ліснецького І.В.,

за участі секретаря Піско Л.В.,

у відсутність сторін сторони надали заяви про розгляд справи в їх відсутність,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в смт. Широке цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розподіл майна,що є спільною сумісною власностю подружжя суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з вищевказаним позовом, в обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 28 грудня 1991 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в с. Селець Камянсько - Бузького району Львівської області. Їхній шлюб було зареєстровано Розилюксембурзькою сільською радою Широківського району Дніпропетровської області по актовому запису № 24 . Працюючи в КСП «Калинівський», в 1990 році, їм як сімї та членам колгоспу було надано житловий будинок по вул. Степова, 16 в с. Рози Люксембург Широківського району Дніпропетровської області. Вони в будинку за спільні кошти зробили ремонт і 1991 році стали в ньому проживати, і проживають до цього часу . 05 лютого 1992 року на підставі рішення виконавчого комітету Розилюксембурзької сільської ради народних депутатів від 18 грудня 1991 року № 44 «ф» на імя її чоловіка ОСОБА_2 було видано Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок розташований по вул. Степова, 16 в с. Рози Люксембург Широківського району Дніпропетровської області, зареєстроване цього ж дня в Криворізькому бюро технічної інвентаризації і записано в реєстраційну книгу № 13 за реєстровим № 244-4669. 07 вересня 2012 року їх шлюб з Відповідачем було розірвано. Оскільки між ним та Відповідачем склалися відносини, що унеможливлюють спільне володіння та користування спірним нерухомим майном, яке ними було набуте у зареєстрованому шлюбі та, відповідно, між ними до цього часу так і не досягнуто домовленості про порядок його поділу, тому на сьогодні вона вимушена звернутися до суду із позовом до свого колишнього чоловіка - ОСОБА_2 про поділ нерухомого майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Позивач ОСОБА_1 до суд надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримює з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити в повному обсязі а.с. 50.

Відповідач ОСОБА_2Г до суд надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнав та не заперечував, щодо їх задоволення, будинок їм надали в період їх цивільного шлюбу. а.с. 49.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України , особа , яка бере участь у справі , має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності .

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі 28 грудня 1991 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в с. Селець Камянсько - Бузького району Львівської області, шлюб було зареєстровано Розилюксембурзькою сільською радою Широківського району Дніпропетровської області по актовому запису № 24 .

Працюючи в КСП «Калинівський», в 1990 році, їм як сімї та членам колгоспу було надано житловий будинок по вул. Степова, 16 в с. Рози Люксембург Широківського району Дніпропетровської області. Вони в будинку за спільні кошти зробили ремонт і 1991 році стали в ньому проживати, і проживають до цього часу .

05 лютого 1992 року на підставі рішення виконавчого комітету Розилюксембурзької сільської ради народних депутатів від 18 грудня 1991 року № 44 «ф» на імя її чоловіка ОСОБА_2 було видано Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок розташований по вул. Степова, 16 в с. Рози Люксембург Широківського району Дніпропетровської області, зареєстроване цього ж дня в Криворізькому бюро технічної інвентаризації і записано в реєстраційну книгу № 13 за реєстровим № 244-4669.

07 вересня 2012 року їх шлюб з Відповідачем було розірвано згідно рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2012 року .

Згідно статті 60 Сімейного кодексу України «Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя» майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу), при цьому вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя:

згідно частин 3 та 4 статті 368 Цивільного кодексу України «Право спільної сумісної власності» майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, а майно, набуте у результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі;

згідно частини 1 статті 61 СК України «Об'єкти права спільної сумісної власності» об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту;

згідно статті 63 СК України «Здійснення подружжям права спільної сумісної власності» дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними; а згідно із ч.1 ст.69 СК України «Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя» дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому, Постановою Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», надано роз'яснення щодо розподілу спільно нажитого майна подружжя. Так, в п. 19 вказаної Постанови зазначено наступне: «Вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє». В той же час, згідно п. 23 цієї Постанови, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом; а згідно частин 1, 2 та 3 статті 372 Цивільного кодексу України «Поділ майна, що є у спільній сумісній власності» майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, а у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється; а згідно частини 2 статті 364 ЦК України «Виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності» якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України) співвласник , який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Виходячи з наведених норм права, суд прийшов до переконання, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, оскільки сторонами не наведено істотних підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя та судом таких не здобуто, а тому позов в частині поділу майна подружжя підставний та підлягає задоволенню.

Судові витрати не відшкодовувати з відповідача та віднести на її рахунок за її вимогою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст..ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, ст..ст.368-370, 372 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розподіл майна,що є спільною сумісною власностю подружжя .

Визнати, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований по вул. Степова, 16 в с. Рози Люксембург Широківського району Дніпропетровської області є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами (без виділення їх в натурі), які розташовані по вул. Степова, 16 в с. Рози Люксембург Широківського району Дніпропетровської області та включають в себе: житловий будинок під літерою «А-1» за планом загальною площею 72, 7 м2, житловою площею 53,5 м2, ринкова вартість якого - 123 678,0 /сто двадцять три тисячі шістсот сімдесят вісім гривень/ грн.; літня кухня - під літерою «Б» за планом, сіни - під літерою «б» за планом, сарай - під літерою «В» за планом, погріб - під літерою «Г» за планом, забор - за № 1 за планом, водоколонка - за № І за планом, замощення - за № II.

Судові витрати віднести на рахунок позивачки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано . У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення . Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення .

СУДДЯ І.В. ЛІСНЕЦЬКИЙ