Справа № 309/2720/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 червня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1,

суддів: Бондаренка Ю.О., Собослоя Г. Г.,

при секретарі: Чейпеш С. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічно акціонерного товариства „ Брокбізнесбанк на рішення Хустського районного суду від 26 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Хустського відділення №1 Закарпатського РВ АТ „Брокбізнесбанк, Публічного акціонерного товариства „ Брокбізнесбанк про повернення коштів за договором депозиту та стягнення втраченої вигоди, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернулась із позовом до суду до Хустського відділення №1 Закарпатського РВ АТ „Брокбізнесбанк, Публічного акціонерного товариства „ Брокбізнесбанк про повернення коштів за договором депозиту та стягнення втраченої вигоди.

Позов мотивовано тим, що 31 грудня 2013 року між позивачкою та відповідачем було укладено договір № D 250686368 строкового банківського вкладу «Різдвяний» і передано на вкладний рахунок грошові кошти в сумі 700000 гривень на строк 122 дні, на термін повернення вкладу 5 травня 2014 року, процентна ставка на вклад складає 24% річних.

Вказані грошові кошти були внесені позивачкою до каси Хустського відділення №1 Закарпатського регіонального відділення АТ «Брокбізнесбанк» та отримано відповідну квитанцію.

Після закінчення строку банківського вкладу позивачка звернулась до відповідача із метою отримання своїх коштів. Однак, в порушення взятих на себе зобовязань відповідач станом на сьогоднішній день позивачу кошти по депозитному вкладу та нараховані відсотки не повернув, мотивуючи відсутністю коштів у відповідача, введення тимчасової ліквідаційної комісії та мораторію на видачу коштів.

У ході розгляду справи по суті, представник позивача уточнила вимоги позовної заяви та, посилаючись на обставини справи, значені у позовній заяві, та з підстав, передбачених ст. ст. 16, 610, 611, 612, 623, 625, 1166 ЦК України, просив у суді першої інстанції стягнути з відповідача на його користь депозитний вклад у сумі 700000.00 гривень, 56.152.94 гривень нарахованих та невиплачених відсотків, 23473.77 гривень втраченої вигоди та судові витрати.

Рішенням Хустського районного суду від 26 лютого 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Брокбізнесбанк» на користь ОСОБА_2 за договором строкового банківського вкладу «Різдвяний» № D250686368 від 31 грудня 2013 року суму депозитного вкладу в розмірі - 700000 гривень, нараховані відсотки в сумі 56152 грн. 94 коп. та втрачену вигоду в сумі 23473 грн. 77 коп.

Вирішено питання про судовий збір.

Відповідач не погодився з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції і оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції залишено поза увагою та не надано належної правової оцінки доводам відповідача про відсутність правових підстав для звернення до суду за умов перебування Банку у процедурі ліквідації. Під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Позивачем не заявлено будь-яких вимог щодо зобовязання включити її вимоги до переліку вимог кредиторів банку, докази відмови ліквідатора Банку у включенні таких сум до реєстру у матеріалах справи відсутні та Уповноважена особа не залучена до участі у справі..

У запереченні на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 в інтересах позивача ОСОБА_2 просить таку відхилити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін з мотивів, викладених у запереченні.

Представник апелянта у суді апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Представник позивача у суді апеляційної інстанції вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які зявилися по справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 10, 60, 303 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що Публічне акціонерне товариство „ Брокбізнесбанк зобовязано повернути позивачу депозитний вклад із належними йому процентами за договором та втрачену вигоду у звязку із неповерненням відповідачем вкладу та нарахованих позивачу відсотків.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо укладення між сторонами по справі банківського строкового договору № D 250686368 від 31 грудня 2013 року, факту передачі у касу банку та зарахування відповідачем грошових коштів на вкладний рахунок в сумі 700000 гривень.

Проте, судова колегія не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо покладення на банк обовязку по поверненню грошових коштів за зазначеним вкладом. Оскільки місцевий суд не звернув увагу на те, що постановою правління НБУ відкликано банківську ліцензію у зв'язку з ліквідацією ПАТ „ Брокбізнесбанк „ і рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичним осіб , вимоги позивача за його вкладом, включаючи відсотки, відшкодовуються у порядку, визначеними положеннями ч.1 ст. 26, ч.1 ст.28, ч. 1, 5, 6 ст.36, п. 4 ч.1 ст.52 Закону України „ Про гарантування вкладів фізичних осіб.

Суд першої інстанції дійшов до такого висновку не зясувавши дійсні обставини справи, без перевірки доводів і заперечень сторін, без належної оцінки доказів, та з порушення норм процесуального та матеріального права.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Спірні правовідносини між сторонами регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»

Судом апеляційної інстанції встановлені наступні факти.

У матеріалах справи міститься поданий позивачем примірник банківського строкового договору від 31 грудня 2013 року, яким встановлено, що між позивачем та відповідачем 31 грудня 2013 було укладено договір № D 250686368 строкового банківського вкладу «Різдвяний», за умовами якого позивач передав кошти на вкладний рахунок в сумі 700000 гривень з терміном повернення вкладу 05.05.2014 року з процентною ставкою на вклад 24% річних. ( а. с. 3)

На підтвердження факту внесення позивачем готівки на вкладний депозитний банківський рахунок № 2668 у сумі 700000 тис. гривень у відповідній платіжній системі позивачеві видано квитанцію до прибуткового касового ордеру №4 від 31 грудня 2013 року ( а. с.7).

05 травня 2014 року наступив строк повернення банківського вкладу в сумі 700 тис. гривень та відсотків за користування кредитними коштами.

07 липня 2014 року позивач звернувся до банку із вимогою про повернення коштів, які знаходяться на депозитних рахунках, та відсотків, нарахованих за укладеними договорами, а також зняття коштів, які знаходяться на його поточному рахунку.

07 липня 2014 року вкладник ОСОБА_2 звернулася до банку із заявою про визнання його кредитором ПАТ „ Брокбізнесбанку та визнанням заборгованості за зазначеним депозитним договорам на суму 700 тис. гривень та задоволення вимог на цю суму шляхом включення їх до реєстру вимог в порядку черговості.

Представником відповідача письмово повідомлено те, що ОСОБА_2 не включена до реєстру акцентованих вимог кредиторів у звязку з тим, що грошові вимоги не підтверджені документально ( письмова відповідь від 25 червня 2015 року).

Судом апеляційної інстанції у відповідача було витребувано : оригінал Договору № D 250686368 строкового банківського вкладу ( депозиту) «Різдвяний» від 31 грудня 2013 року , заяву про переказ готівки №4 від 31 грудня 2013 року, виписку по рахунку № 2668 за період з 01.12.2013 року по 29 січня 2015 року.

Дані документи, на підставі яких був укладений зазначений договір, були вилучені у банку слідчим відділенням Хустського ВМ УМВС України у Закарпатській області, у звязку із досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні за фактом вчинення шахрайства керівником Хустського відділення №1 Закарпатського регіонального відділення АТ „ Брокбізнесбанк, з метою зясування фактичного внесення позивачем у касу банку грошових коштів на сумі 700 тис. гривень на банківський рахунок № 2668 за договором від 31 грудня 2013 року ( а. с. 82).

Слідчим відділенням Хустського МВ УМВС України в Закарпатській області були надіслані завірені копії оригіналу Договору № D 250686368 строкового банківського вкладу( депозиту «Різдвяний») від 31 грудня 2013 року та заяви на переказ готівки від 31 грудня 2013 року, оскільки дані оригінали знаходяться на дослідженні в НДЕКЦ при УМВС України в Закарпатській області.

Із тексту договору, наданого слідчим вбачається, що 31 грудня 2013 року між позивачкою та відповідачем було укладено договір № D 250686368 строкового банківського вкладу «Різдвяний» і позивачкою було передано на вкладний рахунок грошові кошти в сумі 1000 гривень на строк 122 дні, термін повернення вкладу 05 травня 2014 року, процентна ставка на вклад складає 24% річних.

Також, надано заяву на переказ готівки №4 від 31 грудня 2013 року, із змісту якої вбачається, що на виконання цього договору позивачем передано, а банком зараховано на вкладний рахунок позивача суму коштів в розмірі 1000 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За змістом ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками вкладних операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 03 грудня 2003 року № 516, визначено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошових сум на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами в сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що при укладанні депозитного договору дотримано вимоги закону, є обґрунтованим.

Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14.

Можливість шахрайських дій з боку працівників Хустського відділення Закарпатського РВ ПАТ «Брокбізнесбанк» щодо заволодіння коштами позивача не може свідчити про недійсність вказаних договорів банківського вкладу.

Також установлено, що 28 лютого 2014 року на підставі постанови Правління НБУ № 107 ПАТ «Брокбізнесбанк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 9 щодо запровадження тимчасової адміністрації. Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на 3 місяці - з 03 березня по 02 червня 2014 року.

Постановою правління НБУ від 10 червня 2014 року № 339 відкликано банківську ліцензію з ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11 червня 2014 року № 45 розпочато ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» із відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами з 11 червня 2014 року.

Відповідно до п. 4.31 розділу V «Дії Фонду з виведення неплатоспроможного банку з ринку шляхом його ліквідації» Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 липня 2012 року № 2, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 року за № 1581/21893, зазначено, що у разі необхідності уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог не частіше ніж раз на квартал на підставі, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили; свідоцтва про право на спадщину за вимогами кредиторів, які визнані уповноваженою особою Фонду.

Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобовязання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Так, процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку встановлена спеціальним Законом України «Про гарантування вкладів фізичних осіб», за положеннями якого з дня призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Згідно з ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн.

Відповідно до п. 4.31 розділу V «Дії Фонду з виведення неплатоспроможного банку з ринку шляхом його ліквідації» Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 липня 2012 року № 2, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 року за № 1581/21893, зазначено, що у разі необхідності уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог не частіше ніж раз на квартал на підставі, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили; свідоцтва про право на спадщину за вимогами кредиторів, які визнані уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Зокрема, згідно з п.п. 1, 2 ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Отже, у спорах, повязаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрації та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобовязань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 вищезазначеного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

У звязку з прийняттям рішення про введення в ПАТ «Брокбізнесбанк» тимчасової адміністрації вимоги позивача, який є вкладником банку, про стягнення суми банківських вкладів та процентів за ними не можуть бути задоволені в силу вищезазначених норм Закону.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що між сторонами по справі фактично було укладено банківський строковий вклад на суму 1000 гривень, а указаний позивачкою договір на суму 700 тис. гривень банком не укладався , і банком не було прийнято від вкладника на його вкладний (депозитний ) рахунок №2668 в АТ „Брокбізнесбанк грошові кошти в сумі 700 тис. гривень, не підтверджені документально.

Позивачем у суді першої та апеляційної інстанції документально підтверджений факт укладення указаного договору у сумі 700 тис. гривень та передачі цих коштів до каси банку та зарахування їх на банківський рахунок № 2668

Судова колегія відхиляє доводи відповідача, як такі, які не ґрунтуються на зібраних доказах і не можуть свідчити про недійсність договору банківського вкладу у частині грошових коштів з огляду на те, що у рамках кримінального провадження проводиться досудове слідство щодо шахрайських дій з боку працівників Хустського відділення Закарпатського РВ ПАТ «Брокбізнесбанк» щодо заволодіння коштами позивача за даним договором.

На час розгляду справи у суді апеляційної інстанції зазначений Договір № D 250686368 строкового банківського вкладу( депозиту «Різдвяний» ) від 31 грудня 2013 року на суму 700 тис. гривень є чинним, оскільки відповідачем не оспорений у судовому порядку.

За таких обставин вимоги позивача підлягають включенню до реєстру акцептованих вимог, як вкладника, та погашаються у порядку, визначеному положеннями ч.1 та ч. 4 ст. 26, ч.1 ст.28, ч. 1, 5, 6 ст. 36, п. 4 ч.1 ст.52 Закону України „ Про гарантування вкладів фізичних осіб.

З врахуванням вищенаведеного, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню і ухвалення нового рішення у відповідності до п.п. 1, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, яким в позові ОСОБА_2 слід відмовити з підстав ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, ст.ст. 10, 58, 1059, 1074 ЦК України, ст. 2, п.6, 16, п.1, 2 ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічно акціонерного товариства „ Брокбізнесбанк - задовольнити.

Рішення Хустського районного суду від 26 лютого 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: