Провадження № 6/761/604/2015
У Х В А Л А

06 липня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

судді Сіромашенко Н.В.,

при секретарі Мурга О.В.,

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за поданням Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кошкера Івана Анатолійовича, заінтересовані особи: директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Прометей» ОСОБА_2, Державна фіскальна служба України про тимчасове обмеження виїзду за межі України директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Прометей» ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кошкер І.А. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Прометей» ОСОБА_2.

В обґрунтування вимог посилається на те, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України перебуває виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду м. Києва №27/26 від 5 листопада 2004 року про стягнення з ТОВ «Прометей» на користь державного бюджету України 99108529,88 грн. (15235436,46 грн. ввізного мита, 65906056,78 грн. податку на додану вартість, 6380098, 19 грн. акцизного збору, 11501703,22 грн. спеціального мита, 85235, 18 грн. додаткового митного збору за митне оформлення нафтопродуктів), 1700 грн. державного мита за рахунок його активів.

Державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до постанови зобов?язано боржника щодо добровільного виконання рішення суду.

У строк наданий на самостійне виконання рішення суду боржником не виконано, у зв?язку з чим державним виконавцем направлені запити до відповідних установ з метою нерухомого майна.

За даними ЄДР керівником боржника - ТОВ «Прометей» - являється ОСОБА_2.

Таким чином, рішення суду боржником не виконується, виконати рішення у примусовому порядку також не надається можливим.

У відповідності до ч.2 ст. 377-1 ЦПК України суд розглядає подання без виклику сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Державний виконавець не з?явився, сповіщений належним чином про місце та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляв. Відповідно до п.2 подання просив розглянути дане питання за його відсутності.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

У відповідності до ч.1 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» 3 лютого 2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкером І.А. на підставі наказу №27/26, виданого Господарським судом міста Києва 5 листопада 2004 року, про стягнення з ТОВ «Прометей» на користь державного бюджету України 99108529,88 грн. (15235436,46 грн. ввізного мита, 65906056,78 грн. податку на додану вартість, 6380098, 19 грн. акцизного збору, 11501703,22 грн. спеціального мита, 85235, 18 грн. додаткового митного збору за митне оформлення нафтопродуктів), 1700 грн. державного мита за рахунок його активів, було відкрито виконавче провадження.

Проте вказане рішення суду боржником не виконується.

Відповідно до ч.1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

У відповідності до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Згідно з п.2 ч.1 ст.6 вказаного Закону громадянин України може бути тимчасово обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконанні зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках.

Відповідно до ст.8 даного Закону у разі відмови громадянину у виїзді за кордон він може оскаржити цю дію у судовому порядку.

Проте стаття 19 ЗУ «Про державну прикордонну службу України» вказує, що обмеження права громадян на виїзд з України належить до виключної компетенції Адміністрації Державної прикордонної служби України, а пункт 8 зазначеної статті покладає на державну прикордонну службу України обов'язок запобігання і недопущення в'їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно з законодавство не дозволено в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено в праві виїзду з України.

При цьому відповідно до положень ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов?язаннями.

Крім того, державним виконавцем не надано доказів станом на день звернення до суду та розгляду подання стосовно того, що ОСОБА_2 є керівником товариства. Між тим, протокол зборів учасників ТОВ «Прометей», датований 10 березня 2005 року, наданий державним виконавцем як доказ на підтвердження вказаної обставини, наявний на а.с.8-10, не може бути взятий судом до уваги, тому що не має назви та дати виготовлення. Не надано належних доказів на підтвердження того, що виконавче провадження перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, оскільки аркуш справи 5 містить відмітку про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі п.7 ч.1 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження». Також не надано доказів у порядку ст.ст.57-59 ЦПК України відносно того, які заходи у відповідності до вказаного Закону приймалися державним виконавцем для виконання судового рішення та чи в повному обсязі вони були проведені.

У той же час у відповідності до ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання. Згідно з ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє здійсненню процесуальних прав сторін, встановлених цим Кодексом.

Тобто процесуальними нормами передбачено як право на участь у дослідженні доказів, так і обов'язок із доказування обставин при невизнанні їх сторонами (ст. 60 ЦПК України).

При цьому суд безпосередньо не повинен брати участь у зборі доказового матеріалу.

За викладених обставин суд не вбачає правових підстав для задоволення подання державного виконавця щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 208, 212, 213, 214, 377-1 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні подання Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кошкера Івана Анатолійовича, заінтересовані особи: директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Прометей» ОСОБА_2, Державна фіскальна служба України про тимчасове обмеження виїзду за межі України директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Прометей» ОСОБА_2.

Ухвала підлягає оскарженню до апеляційного суду м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з з дня отримання копії ухвали.

Суддя: підпис