Справа № 750/6157/15-ц
Провадження № 2/750/2226/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2015 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді Рахманкулової І.П.

із секретарем Разумейко К.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача Вершняк О.Г., Антоненко Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Відокремленого структурного підрозділу «Коледж транспорту та комп'ютерних технологій» Чернігівського національного технологічного університету» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить поновити її на посаді заступника директора з навчально - методичної роботи Відокремленого структурного підрозділу «Коледж транспорту та комп'ютерних технологій» Чернігівського національного технологічного університету; стягнути з відповідача на її користь не донараховану заробітну плату в сумі 5646 грн. 59 коп. та моральну шкоду в сумі 2000 грн.

Обгрунтувала позивач свої вимоги тим, що її посаду було скорочено посередині навчального року, що суперечить чинному законодавству, бо вона є педагогічним працівником. Крім того, позивач зазначає, що була працівником з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, ніж інші заступники, а тому відповідачем було порушено ст.42 КЗпП України і не запропоновано іншої посади. Також позивач не згодна з тим, що з вересня 2014 року був зменшений її оклад, за січень і лютий 2015 року надбавку за складність, напруженість у роботі виплачено лише у березні 2015 року, однак несвоєчасна виплата надбавки призвела до недонарахування лікарняних у подальшому. Крім того, позивач зазначила, що премія за результатами роботи у 2014 році була виплачена 28 педагогічним працівникам і співробітникам коледжу, в тому числі і двом іншим заступникам директора, крім заступника директора з навчально - методичної роботи, яку займала позивач. Хоча відповідно до п.5.6 Колективного договору установи, преміювання здійснюється за рахунок економії фонду оплати праці відповідно до затвердженого «Положення про матеріальне заохочення працівників ДВНЗ «ЧТТКТ». Пунктом 2.1 додатку №1 встановлено, що право на отримання премії поширюється на всіх штатних працівників. Пунктом 3.1 додатку №1 передбачено, що підставою для отримання премії є результативна та якісна праця. Проте, в порушення вказаного вище, наказ про преміювання позивача не був виданий, у грудні 2014 року премія позивачу не нараховувалася і не виплачувалася.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що в учбовому закладі була скорочена саме посада заступника директора з навчально - методичної роботи, яку займала позивач і ця посада була одна, а тому жодні умови щодо більшої кваліфікації та продуктивності праці в цьому випадку не можуть застосовуватися. Позивачу пропонувалася посада викладача з педагогічним навантаженням, яке їй було встановлено в тарифікації на 2014-2015 навчальні роки, але її згоди не було отримано. У зв'язку з несвоєчасним нарахуванням надбавки за складність, напруженість у роботі за січень та лютий 2015 року, її було виплачено у березні 2015 року, а тому дійсно не було враховано цих сум у виплаті лікарняних, проте це порушення усунуто і позивачу доплачено лікарняні в сумі 477 грн. 05 коп, що підтверджується платіжним доручененям №538 від 04.08.2015 року. Крім того, відповідно до наказу директора Коледжу № 150-ос від 10.12.2014 року «Про виплату щорічної винагороди педагогічним працівникам» ОСОБА_1 була виплачена грошова винагорода в розмірі 1530 грн., тобто вимоги пунктів 2.1 та 3.1 «Положення про матеріальне заохочення працівників ДВНЗ «ЧТТКТ» (додаток № 1), на яке носилається позивач, були виконані, а ОСОБА_1 за підсумками роботи в 2014 році була премійована. 22.12.2014 року, було видано наказ № 152-ос «Про заохочення працівників коледжу», щодо преміювання деяких працівників Коледжу, до якої ОСОБА_1 включено не було. Вказаний наказ було видано на підставі дозволу ректора ЧНТУ у відповідності до вимог ст. 143 Кодексу законів про працю, відповідно до якого застосування заходів заохочення є правом, а не обов'язком власника або уповноваженим ним органом, хоча директор коледжу звертався до керівництва університету з проханням преміювати ОСОБА_1, однак згоди на преміювання останньої не було, що підтверджується службовими записками директора коледжу.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Встановлено, що позивач відповідно до контракту від 01.06.2014 року працювала у відповідача на посаді заступника директора з навчально - методичної роботи на строк з 01.06.2014 року по 31.08.2016 року (а.с.46-49)

Пунктом 4 контракту передбачено умови оплати праці та соціально - побутового забезпечення працівника, зокрема: виплату заробітної плати (окладу) згідно тарифікації, річного педнавантаження та кваліфікаційної категорії, але не менше ніж це встановлено рішенням уряду України; надбавки у розмірі 30% відповідно до стажу педагогічної роботи понад 20 років (ст. 57 Закону України «Про освіту»; надбавки у розмірі 20 відсотків посадового окладу згідно постанови КМУ від 23.03.2011 року №373; надбавки у розмірі 50% до посадового окладу за складність, напруженість у роботі (при наявності коштів); надбавки у розмірі 20% до посадового окладу за звання «Заслужений працівник освіти України»; винагороди за підсумками роботи протягом календарного року відповідно до діючого в технікумі Положення» «Про щорічну винагороду педагогічним працівникам ДВНЗ «ЧТТКТ»; допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки (ст. 57 Закону України «Про освіту»); одноразових виплат за виконання окремих завдань.

19.05.2014 року, на засіданні адміністративної ради учбового закладу (Протокол засідання адміністративної ради № 8 від 19.05.2014 року), на якому в якості заступника голови ради приймала участь позивач, було розглянуто питання та прийнято рішення про перерозподіл обов'язків між заступниками директора та встановлення з 01.09.2014 року всім однакових посадових окладів у процентному відношенні (92%) від посадового окладу директора коледжу (а.с.167)

Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що окремим повідомленням позивача про вказаний факт попереджено не було, оскільки вона була присутня на засіданні ради та про це рішення їй було достовірно відомо і вона з вересня 2014 року отримувала заробітну плату у розмірі, що був прийнятий на засіданні адміністративної ради коледжу, тобто з цим рішенням вона погодилася, як і інші працівники закладу і не оскаржувала його.

29.08.2014 року директором Відокремленого структурного підрозділу «Коледж транспорту та комп'ютерних технологій» Чернігівського національного технологічного університету було видано наказ № 102-од «Прo внесення змін до штатного розпису», відповідно до якого посаду заступника директора коледжу з навчально-методичної роботи було переведено в штатний розпис за рахунок спеціального фонду бюджету (а.с.233-234)

15 грудня 2014 року директором коледжу було видано наказ №158 од про введення нових посадових обов'язків на заступників директора коледжу, з яким позивач була ознайомлена, про що паставила свій підпис на звороті (а.с.223)

Позивач в судовому засіданні посилалася на незаконність рішень відповідача про перерозподіл обов'язків між заступниками директора та про переведення посади заступника директора коледжу з навчально-методичної роботи за рахунок спеціального фонду бюджету, проте вказані рішення позивачем у тримісячний строк, як це вимагає ст. 225 КЗпП України, не оскаржувалися.

Як пояснили в судовому засіданні представники відповідача, плануючи свою роботу на подальше та зважаючи на граничну кількість студентів у закладі, було прийнято рішення про подальше скорочення працівників коледжу, адже з довідки №1.16/571 від 03.08.2015 року слідує, що якщо станом на 01.01.2015 року кількість студентів даного учбового закладу складала 804,5 чоловік, то на 01.04.2015 року вона зменшилася до 797,5 чоловік, а на 01.07.2015 року - до 537,5 чоловік (а.с.236)

А саме, 15.12.2014 року, керуючись Наказом Міністерства освіти і науки України № 60 від 23.01.2014 року, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31.02.2014 року «Про затвердження Типових штатних нормативів вищих навчальних закладів 1-2 рівнів акредитації», з метою оптимізації структури Коледжу у 2015 році, директором коледжу, який діє на підставі довіреності ректора Чернігівського національного технологічного університету від 29.10.2014 року (а.с.225-227) було видано наказ № 159-од про скорочення штату працівників, відповідно до якого, крім інших, підлягала скороченню посада заступника директора з навчально - методичної роботи, яку займала ОСОБА_1 (а.с.60)

Вказаний наказ було доведено ОСОБА_1 під розпис 22.12.2014 року та попереджено про наступне звільнення 27.02.2015 року (а.с.64)

Також представник відповідача у запереченні зазначив, що на нараді при директорові 22.12.2014 року, в присутності інших працівників коледжу, ОСОБА_1 було запропоновано посаду викладача у зв'язку зі скороченням її посади, проте згоди не отримано, про що складено акт, копія якого є на а.с.163.

20.01.2015 року позивачеві було направлено повідомлення з пропозицією працевлаштування на посаді викладача з педагогічним навантаженням, яке їй встановлено в тарифікації на 2014 - 2015 навчальні роки. (а.с.65)

Позивач в судовому засіданні стверджувала, що таке повідомлення вона дійсно отримувала, проте у закладі була відсутня вакантна посада викладача.

Профком ДВНЗ «ЧТТКТ» надав згоду на звільнення позивача за п.1 ст.40 КЗпП України згідно витягу із протоколу №8 від 28 травня 2015 року, на засідання якого була запрошена позивач (а.с. 208-210).

Оскільки позивачу перед звільненням була надана відпустка, яка продовжувалася у зв'язку з хворобою ОСОБА_1, позивач була звільнена з роботи 28.05.2015 року згідно наказу №73-ос на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.30)

За п.1 ч.І ст.40 КЗпП України передбачена можливість розірвання трудового договору за ініціативою власника чи уповноваженого ним органу при змінах в організації виробництва і праці.

Згідно п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року з подальшими змінами „Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді трудових спорів, пов'язаних зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

При реорганізації підприємства звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами в їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Факт вдосконалення структури управління та змін в організації праці установи, скорочення штату працівників підтверджується наказом №159-од від 15 грудня 2014 року, копією штатного розпису на 2015 рік та зміни до нього (а.с.60, 168-176, 238-239).

Була скорочена посада заступника директора з навчально - методичної роботи, яку займала саме позивач.

В частині дотримання відповідачем гарантій для вивільнюваних працівників, передбачених ст. 49-2 КЗпП України, суд враховує, що позивачу була запропонована посада викладача з педагогічним навантаженням, яке їй встановлено в тарифікації на 2014-2015 навчальні роки, оскільки в установі були відсутні вакантні посади, які могли бути запропоновані позивачу, що підтверджується штатним розписом.

Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку, що звільнення позивача на підставі п.1 ст.40 КЗпП України проведено з дотриманням вимог трудового законодавства, тому в задоволенні позову ОСОБА_1 про поновлення на роботі, належить відмовити.

Також суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача не донарахованої на її думку зарплати в сумі 5646 грн. 59 коп., оскільки як встановлено в судовому засіданні, відповідач здійснив перерахунок лікарняних за березень - квітень 2015 року з урахуванням надбавки за складність, напруженість у роботі і доплатив позивачу 477 грн. 05 коп. платіжним дорученням №538 від 04.08.2015 року (а.с.240). Крім того, у контракті з працівником передбачена можливість виплата цієї надбавки при наявності коштів (пункт 4.5 контракту а.с.48)

Доводи позивача щодо невиплати їй премії за 2014 рік спростовуються тим, що відповідно до наказу директора Коледжу № 150-ос від 10.12.2014 року «Про виплату щорічної винагороди педагогічним працівникам» ОСОБА_1 була виплачена грошова винагорода в розмірі 1530 грн., що підтверджується копією розрахункового листа за грудень 2014 року на а.с.35, тобто вимоги пунктів 2.1 та 3.1 «Положення про матеріальне заохочення працівників ДВНЗ «ЧТТКТ» (додаток № 1), на яке носилається позивач, були виконані, а ОСОБА_1 за підсумками роботи в 2014 році була премійована.

22.12.2014 року було видано наказ № 152-ос «Про заохочення працівників коледжу», щодо преміювання деяких працівників Коледжу, до якого ОСОБА_1 включено не було. Вказаний наказ бую видано на підставі дозволу ректора ЧНТУ у відповідності до вимог ст. 143 Кодексу законів про працю, відповідно до якого застосування заходів заохочення є правом, а не обов'язком власника або уповноваженим ним органом (а.с.89-90).

Доводи позивача щодо неможливості її звільнення у період навчального процесу суд не може прийняти до уваги, оскільки наказ про скорочення штату працівників був виданий 15 грудня 2014 року, позивач була попереджена про звільнення за скороченням штату 27.02.2015 року, проте через перебування у відпустці та її продовження у зв'язку з лікарняним була звільнена лише 28 травня 2015 року.

Крім того, позивач не займала посаду викладача за сумісництвом, як це вона зазначає у своїй позовній заяві, а мала відповідні години викладання згідно своєї посади.

Оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач пов'язує зі звільненням, незаконності якого суд не встановив, а тому у задоволенні і цієї вимоги позивачу слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Відокремленого структурного підрозділу «Коледж транспорту та комп'ютерних технологій» Чернігівського національного технологічного університету» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та моральної шкоди, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: