Ухвала

іменем україни

01 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Маляренка А.В., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, обґрунтовуючи вимоги тим, що за час перебування у шлюбі з відповідачем 16 червня 2005 року ними було придбано незавершений будівництвом житловий будинок із надвірними спорудами по АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці площею 0,12 га. Після розірвання шлюбу він звертався до суду із позовом про поділ незавершеного будівництвом будинку, але рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2013 року в позові відмовлено у зв'язку з тим, що право власності на завершений будівництвом житловий будинок за вказаною адресою 17 липня 2013 року визнано за ОСОБА_4 Посилаючись на те, що спірний будинок придбано під час перебування у шлюбі та за спільні кошти подружжя, проте право власності на нього оформлено на відповідача, позивач просив визнати зазначений вище житловий будинок спільним майном подружжя та в порядку поділу майна подружжя визнати, що йому та ОСОБА_4 належить по Ѕ ідеальної частки цього будинку. Крім того, просив на підставі ст. 120 ЗК України визнати за ним право власності на Ѕ частини земельної ділянки, на якій розташовано будинок.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2013 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 03 квітня 2014 року рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_3 право власності на ј частки житлового будинку та надвірних споруд по АДРЕСА_1, а за ОСОБА_4 - на ѕ частки вказаного житлового будинку та господарських споруд. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 03 квітня 2014 року скасовано, справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2015 року рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2013 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_3 право власності на 49/200 частки, а за ОСОБА_4 - на 151/200 частки житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 49/200 частки, а за ОСОБА_4 - на 151/200 частки земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції у повній мірі не відповідає.

Встановлено, що з 25 серпня 1990 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 лютого 2010 року було розірвано.

16 червня 2005 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу сторони придбали незавершений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1, відсоток забудови - 41 %. Правовстановлюючі документи оформлено на ім'я ОСОБА_4

Також на підставі рішення Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області від 10 червня 2009 року № 1076 ОСОБА_4 приватизувала земельну ділянку площею 0,12 га по АДРЕСА_1 та 01 грудня 2010 року отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку.

Відповідно до висновку обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» відсоток готовності об'єкта незавершеного будівництва за вищевказаною адресою станом на 11 березня 2010 року становить 49 %.

17 липня 2013 року ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на житловий будинок із господарськими спорудами по АДРЕСА_1.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що спірний житловий будинок не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки відповідач самостійно завершила його будівництво після розірвання шлюбу, а набута у власність у порядку приватизації земельна ділянка є її особистою приватною власністю.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд дійшов висновку про те, що час оформлення права власності на майно не впливає на право одного з подружжя на частину майна, придбаного під час шлюбу. Оскільки на час розірвання шлюбу готовність об'єкта незавершеного будівництва становила 49 %, то за позивачем необхідно визнати право власності на 49/200 частки добудованого та прийнятого в експлуатацію житлового будинку із господарськими спорудами. Крім того, суд дійшов висновку, що на підставі ч. 4 ст. 120 ЗК України за позивачем слід визнати право власності також на 49/200 частки спірної земельної ділянки.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду апеляційної інстанції не можна з огляду на таке.

Згідно зі ст. 60 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_278/ed_2014_10_14/pravo1/T022947.html?pravo=1> майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма ст. 368 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843416/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1>.

У силу ст. ст. 69 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_308/ed_2014_10_14/pravo1/T022947.html?pravo=1>, 70 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_312/ed_2014_10_14/pravo1/T022947.html?pravo=1> дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Виходячи з наведеного, суди обґрунтовано визнали незавершений (на час розірвання шлюбу) будівництвом будинок об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, ухвалюючи оскаржуване рішення та визначаючи частки подружжя у спірному житловому будинку, суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст. ст. 212, 213, 303, 316 ЦПК України не звернув уваги на те, що поділу підлягає майно, яке подружжя набуло на час розірвання шлюбу; не звернув уваги на те, що на час розірвання шлюбу між сторонами будівництво по АДРЕСА_1 не було завершено, тобто будинок, на який визнано право власності за сторонами у відповідних частках, не існував, його інвентаризаційна вартість на момент розірвання шлюбу згідно з технічним паспортом становила 366 832 грн (а. с. 12-13).

Встановивши, що житловий будинок по АДРЕСА_1 у частині 49 % готовності (на момент розірвання шлюб) є спільною сумісною власністю подружжя, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що спірний будинок добудовано та введено в експлуатацію відповідачем після розірвання шлюбу, тому дійшов передчасного висновку про визнання за позивачем права власності на ј частки спірного будинку, не встановивши вартість спірного будинку на момент звернення ОСОБА_3 до суду з даним позовом, та не навів розрахунків на підставі яких дійшов висновку, що позивачу має належати саме 49/200 частки цього будинку.

Оскільки вимоги про поділ земельної ділянки, на якій розташований спірний житловий будинок, необхідної для обслуговування частки позивача у ньому, на підставі ст. 120 ЗК України, є похідними від вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя, то рішення в цій частині також підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом повністю не встановлені, судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ч. 3 ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2131/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

А.В. Маляренко

І.К. Парінова