Справа № 639/5550/15-ц
№2/639/1682/15
РІШЕННЯ

Іменем України

7 серпня 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Іванової І.В.

за участю секретарів Тущенко Т.В., Генової А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту охорони здоровя Харківської обласної державної адміністрації «Комунальний заклад охорони здоровя обласний госпіталь для інвалідів війни» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до Департаменту охорони здоровя Харківської обласної державної адміністрації «Комунальний заклад охорони здоровя обласний госпіталь для інвалідів війни» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди у розмірі 3000 грн..

13 липня 2015 року позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 3348,00 грн..

У судовому засіданні , яке відбулося 7 серпня 2015 року позивач збільшила позовні вимоги та просила стягнути на її користь за час вимушеного прогулу 4093, 36 грн.

У обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що наказом №235-к від 01.12.2004 року головного лікаря Харківського обласного госпіталю інвалідів війни вона призначена на посаду фельдшера лаборанта відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії обласного госпіталю інвалідів війни з посадовим окладом 1860 грн. . Наказом №114-к від 21.05.2015 року головного лікаря Харківського обласного госпіталю інвалідів війни ОСОБА_2 вона звільнена з посади фельдшера - лаборанта відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії госпіталю на підставі п. 3 ст. 40 КЗпПУ. Згідно п. 3 ст. 40 КЗпПУ трудовий договір , укладений на невизначений строк , може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Наказом №114-к від 21 травня 2015 року головного лікаря ОСОБА_2 її вперше притягнуто до дисциплінарної відповідальності і одночасно звільнено з посади фельдшера-лаборанта. В наказі №114-к від 21 травня 2015 року не сказано , за який проступок на роботі її звільнено за п. 3 ст. 40 КЗпП України і які заходи дисциплінарного стягнення раніше застосовувалися до неї. Згідно з п. 23 Постанови Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів « за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок по роботі, вчиненій після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давності або зняті достроково /ст. 151 КЗпПУ/ і ті громадські стягнення , які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визнає діяльність громадської організації, і з дня покладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Адміністрація госпіталю не ознайомила її з засобами адміністративного впливу, застосованими відносно неї і вони їй невідомі , що позбавило її можливості їх оскаржити. Н думку позивача наказ головного лікаря ОСОБА_2 про звільнення її з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпПУ незаконний , не відповідає вимогам п.п. 22,23 Постанови Верховного Суду4 України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів». З вини відповідача вона не працювала з 21 травня 2015 року по теперішній час, а тому заробіток за час вимишлений прогул в вини відповідача , повинен бути стягнений з останнього у розмірі 4093, 36 грн. .

У судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали позовні вимоги та надали пояснення відповідні вищенаведеному.

Представник відповідача та третьої особи ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечувала , посилаючись на те, що звільнення позивача за п. 3 ст. 40 КЗпП України здійснено із дотриманням вимог чинного законодавства .

Доводи своїх заперечень обґрунтовує тим, що 01.12.2014 наказом № 235-к головного лікаря Обласного госпіталю інвалідів війни ОСОБА_1 була призначена на посаду фельдшера-лаборанта відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії обласного госпіталю інвалідів війни на підставі заяви, яка була власноруч написана самою ОСОБА_1, при цьому в заяві було зазначено, що з функціональними обов'язками ОСОБА_1 ознайомлена, жодних зауважень щодо змісту своїх обовязків в заяві не вказано, також не вказано, що вона щось не вміє, не знає, не вивчала, не володіє, або з яких інших причин не може їх виконувати.

01.12.2014 р., після видання наказу про прийом на роботу, ОСОБА_1 була під підпис ознайомлена із посадовою інструкцією фельдшера-лаборанта, при цьому нею було зроблено запис: «розділ 2 п. 2, 3, 5, 6, 7, 8, 9, 11, 12 виконувати не можу. Необхідна допомога теоретична та практична». При цьому, завдання і обов'язки, зазначені в розділі 2 Посадової інструкції, були предметом вивчення ОСОБА_1 в рамках спеціальності Медико-профілактична справа, що підтверджується копією вкладення до диплому серії ХА № 45939615, а саме:

-аналітична хімія з технікою лабораторних робіт відповідає посадовим обовязкам фельдшера щодо проведення лабораторних досліджень (п.2 Посадової інструкції);

-гігієна праці та виробнича санітарія відповідає п.п.7-8 Посадової інструкції.

Крім того, посадові обовязки є тотожними функціональним обовязкам, з яким ОСОБА_1 ознайомлювалася до видання наказу про прийом на роботу і проти виконання яких вона не заперечувала.

Після того, як було виявлено, що ОСОБА_1 не виконує посадові обовязки фельдшера лаборанта відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії обласного госпіталю інвалідів війни, що отримало підтвердження наступними документами: рапортом завідувача клініко-діагностичної лабораторії ОСОБА_4В від 13.01.2015 № 17 щодо некоректного забору крові у хворих, проведеного фельдшером ОСОБА_1 19.12.2014, 09.01.2015, відмови від забору крові у хворих, порушення норм спілкування з боку ОСОБА_1, доповідною запискою лаборанта ОСОБА_5 від 16.01.2015 щодо відмови ОСОБА_1 від навчання, та в звязку із некоректною поведінкою останньої, рапортом лаборанта ОСОБА_6 від 13.01.2015 щодо відмови з боку ОСОБА_1 від забору крові у хворих, в разі проведення забору крові, не хоче проводити аналізи, посилаючись на те, що вона щось не вміє.

При цьому слід зазначити, що ОСОБА_1 на всі спроби надати їй розяснення до початку роботи відповідала, що вона все знає сама, але, після спроб взяти аналізи, чи провести їх, зазначала, що цього не вміє робити. Це підтверджується доповідними лаборанта ОСОБА_5В від 16.01.2015, ОСОБА_6 Від 13.01.2015, рапортом завідувача клініко-діагностичної лабораторії ОСОБА_7 від 13.01.2015 вх. № 17, від 10.02.2015 вх. № 96 (додаток 14), доповідною фельдшера ОСОБА_8 від 30.04.2015.

З метою надання допомоги в оволодінні професійними навичками ОСОБА_1 була направлена на курси з відривом від виробництва, що підтверджується листом від 23.02.2015 № 243 директору Харківського базового медичного коледжу), по закінченню яких отримала сертифікат (виданий в тому, що ОСОБА_1 пройшла курс Клінічна діагностика в обсязі 144 навчальних годин і здала екзамен).

10.03.2015 ОСОБА_1 була повторно під підпис ознайомлена із вищезазначеною посадовою інструкцією, при цьому нею (ОСОБА_1В.) власноруч зроблений запис: «Повторное ознакомление. Раздел 2 п. 2, 3, 5, 6, 7, 8, 9 11, 12 не освоила, самостоятельно делать анализы не могу». Адміністрацією закладу ОСОБА_1 була надана допомога в засвоєнні навичок, необхідних для виконання її посадових обовязків, що підтверджується доповідною запискою медичної сестри ОСОБА_9 від 11.03.2015 вх. № 185.

01.12.2014 та повторно 10.03.2015 ОСОБА_1 була під підпис ознайомлена із функціональними обовязками фельдшера-лаборанта відділення анестезіології з ПІТ (у складі) клініко-діагностичної лабораторії. Зауважень не виказала, при цьому розділ 2 Функціональних обов'язків відповідає розділу 2 Посадових обов'язків.

На підставі службової записки завідувача клініко-діагностичної лабораторії ОСОБА_4 адміністрацією госпіталю проведені перевірки професійних навичок ОСОБА_1 від 16.01.2015, 10.02.2015, 14.02.2015 (про що складені відповідні акти і рапорти та відібрані пояснення ОСОБА_1 від 29.01.2015(додаток 16) і 18.02.2015) щодо виконання своїх функціональних обовязків фельдшером-лаборантом ОСОБА_1 Перевірками встановлено, що фельдшером-лаборантом ОСОБА_1 не виконуються п.п. 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 14 розділу 2 її посадової інструкції, поряд з цим, у спілкуванні із хворими ОСОБА_1 грубо порушує принципи медичної етики. На підставі чого, 27.02.2015 ОСОБА_1 було оголошено догану наказом по закладу № 56-с від 27.02.2015 «Про догану», з яким остання була ознайомлена належним чином, про що свідчить її підпис.

Крім того, на підставі рапорту завідувача клініко-діагностичної лабораторії ОСОБА_7 від 20.04.2015 № 356 щодо відсутності на робочому місці ОСОБА_1 20 та 21 квітня 2015, яка під підпис була ознайомлена із графіком чергування на 20.04.2015-21.04.2015, пояснювальної самої ОСОБА_1 від 24 квітня 2015, яка власноруч зазначила, що була відсутня на роботі 20 та 21 квітня 2015, 24.04.2015 наказом по закладу № 96-с ОСОБА_1 було оголошено догану з дотриманням вимог ст. 147 КЗпП України. за порушення трудової дисципліни, а саме: прогул.

З наказом ОСОБА_1 була ознайомлена, про що свідчить її підпис.

Крім того, на підставі доповідних записок в.о. завідувача відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії ОСОБА_10 від 14.04.2015 та чергового лікаря ОСОБА_11 щодо невиконання ОСОБА_1 своїх посадових обовязків, яке виразилося в відмові від виконання своїх обовязків, передбачених п.п. 2, 4 Посадової інструкції фельдшера-лаборанта експрес лабораторії, а саме, проведення аналізу крові на цукор 13.04.2015, а також проведення аналізу крові хворої ОСОБА_12 з невірними показниками, що, на думку чергового лікаря ОСОБА_11, могло вплинути на процес лікування та нанести непоправної шкоди здоровю ОСОБА_12, за наявності пояснювальної ОСОБА_1 від 24.04.2015, наказом «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності за невиконання функціональних обовязків ОСОБА_1В.» від 24.04.2015 № 97-с ОСОБА_1 було оголошено догану за повторне невиконання функціональних обовязків.

Із зазначеним наказом остання була ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис.

З метою підвищення рівня знань фельдшера ОСОБА_1, остання з 27.04.2015 по 30.04.2015 проходила курси підвищення кваліфікації на робочому місці. Згідно пояснювальної ОСОБА_1 від 30.04.2015, доповідної фельдшера-лаборанта ОСОБА_8 від 30.04.2015, проведеною перевіркою знань, виявлено відсутність навичок з боку ОСОБА_1 щодо правильного проведення аналізів крові та відсутність знань відповідних інструкцій.

Як було зазначено вище, ОСОБА_1 завжди відмовлялась від сторонньої допомоги до проведення будь-яких дій, але потім зазначала, що нічого не вміє.

07 травня 2015 ОСОБА_1, в порушення п.п. 7, 10 Посадової інструкції фельдшера-лаборанта експрес лабораторії, порушила правила асептики і антисептики, невірно визначила аналізи крові хворої Савенкової та Борженовській, поряд з цим, згідно доповідної лаборанта експрес лабораторії ОСОБА_13, доповідної головної медичної сестри ОСОБА_9, в порушення п.5 розділу 5 Посадової інструкції фельдшера-лаборанта експрес лабораторії, знищила хімічні реактиви, що підтверджується також доповідною запискою завідувача клініко-діагностичної лабораторії ОСОБА_7 Враховуючи зазначені порушення посадової інструкції фельдшера-лаборанта експрес лабораторії, беручи до уваги пояснення ОСОБА_1 від 08.05.2015, 21.05.2015 ОСОБА_1, фельдшер-лаборант відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії обласного госпіталю інвалідів війни, була звільнена за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором, правилами внутрішнього розпорядку, як така, до якої раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Суд, вислухав пояснення сторін , їх представників , дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимог не необґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню,виходячи з наступного.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що наказом від 01.12.2014 № 235-к головного лікаря Обласного госпіталю інвалідів війни ОСОБА_1 була призначена на посаду фельдшера-лаборанта відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії обласного госпіталю інвалідів війни на підставі власноруч написаної заяви.

Як вбачається з заяви позивача про прийняття на роботу, вона в повному обсязі була ознайомлений із посадовою інструкцією фельдшера-лаборанта та функціональними обовязками фельдшера-лаборанта і зобов'язався їх виконувати.

27.02.2015 позивачеві було оголошено догану за те, нею не виконуються п.п. 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 14 розділу 2 посадової інструкції, поряд з цим, у спілкуванні із хворими ОСОБА_1 грубо порушує принципи медичної етики, наказом по закладу № 56-с від 27.02.2015 «Про догану», з яким остання була ознайомлена належним чином, про що свідчить її підпис.

Крім того, щодо відсутності на робочому місці ОСОБА_1 20 та 21 квітня 2015, яка під підпис була ознайомлена із графіком чергування на 20.04.2015-21.04.2015, пояснювальної самої ОСОБА_1 від 24 квітня 2015, яка власноруч зазначила, що була відсутня на роботі 20 та 21 квітня 2015, 24.04.2015 наказом по закладу № 96-с ОСОБА_1 було оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме: прогул.

З наказом ОСОБА_1 була ознайомлена, про що свідчить її підпис.

Щодо невиконання ОСОБА_1 своїх посадових обовязків, яке виразилося в відмові від виконання своїх обовязків, передбачених п.п. 2, 4 Посадової інструкції фельдшера-лаборанта експрес лабораторії, за наявності пояснювальної ОСОБА_1 від 24.04.2015, наказом «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності за невиконання функціональних обовязків ОСОБА_1В.» від 24.04.2015 № 97-с ОСОБА_1 було оголошено догану за повторне невиконання функціональних обовязків.

Із зазначеним наказом остання була ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис.

07 травня 2015 ОСОБА_1 порушила п.п. 7, 10 Посадової інструкції фельдшера-лаборанта експрес лабораторії, порушила правила асептики і антисептики, невірно визначила аналізи крові хворої, в порушення п.5 розділу 5 Посадової інструкції, беручи до уваги пояснення ОСОБА_1 від 08.05.2015, 21.05.2015 ОСОБА_1, фельдшер-лаборант відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії обласного госпіталю інвалідів війни, була звільнена за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором, правилами внутрішнього розпорядку, як така, до якої раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

На підставі вимог п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. №9 (в редакції за станом на день виникнення правовідносин) (далі Постанова), у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП,КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Зокрема, у справі про звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України суд повинен з'ясувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати у зв'язку з вчиненням його систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Як вбачається з п.23 Постанови, за передбаченими п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року.

Виходячи з наведеного, звільнення працівника за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачає винні дії працівника та невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, на укладення якого була його вільна згода.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача тричі притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, зокрема, наказом від 27.02.2015 № 56-с, вдруге, наказом від 24.04.2015 № 96-с, втретє, наказом від 24.04.2015 № 97-с.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 29 КЗпП України визначено, що до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний:

1) роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору;

2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором;

3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами;

4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Під порушенням трудової дисципліни необхідно розуміти: невиконання (неналежне виконання) працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку; прогул без поважних причин, тощо.

Основні обовязки ОСОБА_1 були визначені посадовою інструкцією фельдшера-лаборанта та функціональними обовязками фельдшера-лаборанта, з якими позивач був ознайомлений, про що свідчить його підпис.

За вказаних обставин відповідач мав всі підстави щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Жодного з вказаних вище наказів позивач не оскаржила.

Крім цього, представником відповідача в судовому засіданні був представлений лист-відповідь Харківського базового медичного коледжу № 1 щодо запиту відповідача, яким визначено, що завдання і обов'язки, зазначені в розділі 2 Посадової інструкції, були предметом вивчення ОСОБА_1 в рамках спеціальності Медико-профілактична справа, що підтверджується також і копією вкладення до диплому серії ХА № 45939615, оглянутому в судовому засіданні. Таким чином, пояснення ОСОБА_1, надані в судовому засіданні, щодо відсутності в неї необхідних для виконання покладених на неї завдань знань та навичок, спростовані відповіддю навчального закладу, який вона закінчила 26.01.2014.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, суд дійшов висновку про порушення позивачем своїх посадових обов'язків, а тому обґрунтоване застосування до нього дисциплінарних стягнень у вигляді догани.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, остаточний розрахунок при звільненні 21 травня 2015 року позивачеві був виплачений в повному обсязі

Приписами ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до вимог ст. 47, 116 КЗпП України позивачу в день звільнення було видано належно оформлену трудову книжку та проведено розрахунок .

Оскільки суд дійшов до висновку , що позивача було звільнено з дотриманням норм чинного законодавства , то відсутні підстави для стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, оскільки такого не було.

Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відносно позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, то такі є похідними від позову про поновлення на роботі. Оскільки суд відмовляє у задоволені позову про поновлення на роботі, позов про стягнення моральної шкоди , не підлягає задоволенню.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволені позовних вимогах в повному обсязі.

Керуючись ст. 3,4, 8,10,15,60,209,212-215,218,294 ЦПК України , суд-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня проголошення , особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Іванова