11.02.2015 Єдиний унікальний номер 205/7866/14-ц
Справа № 2/205/62/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Шавули В.С.

при секретарі Перцевій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення батьківства та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка 15 вересня 2014 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про встановлення батьківства та стягнення аліментів (а.с.2-4).

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з початку 2013 року вона мала близькі стосунки із ОСОБА_2, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина - ОСОБА_3. Однак, відповідач заперечував той факт, що дитина народилась від нього, тому відомості про батька у свідоцтво про народження дитини внесені в порядку передбаченому ст..135 Сімейного кодексу України.

Позивачка зазначила, що з моменту народження дитини та по теперішній час відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у зв'язку із чим, вона вимушена була звернутися до суду із даним позовом, в якому просила суд визнати ОСОБА_2 батьком дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 (тридцяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 26 листопада 2014 року по справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, у зв'язку із чим, провадження у справі було зупинено (а.с.28).

Ухвалою суду від 13 січня 2015 року провадження по справі було відновлено (а.с.44).

Позивачка в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду надала письмову заяву, в якій просила суд справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі (а.с.51).

Відповідач у судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги визнав у повному обсязі в частині встановлення батьківства, а в частині стягнення аліментів частково. Зазначив, що не заперечує проти стягнення з нього 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.52).

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Підставою звернення позивачки із позовом до суду є захист сімейних особистих прав та майнових інтересів малолітньої дитини, спрямованих на виникнення правовідносин між батьком та дитиною, у зв'язку із тим, що відповідач відмовляється визнати своє батьківство у добровільному порядку.

Для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Сімейного кодексу України, практику Верховного Суду України.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони знайомі із 2013 року, а саме: з моменту їх знайомства на роботі. Позивачка у шлюбі не перебуває, із відповідачем постійно не проживали та спільного господарства не вели, підтримували близькі стосунки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 народила дитину - ОСОБА_3, реєстрацію народження якого здійснила за своєю заявою згідно ч.1 ст.135 СК України. Відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження № 1070 складеного Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 12.08.2014 року також за її вказівкою (а.с.5).

Малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом із матір'ю та знаходиться на її повному матеріальному утриманні.

Висновком експерта № 438 від 26.12.2014 року встановлено, що ОСОБА_2 дійсно являється біологічним батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.37-41).

Відповідно до ст. 121 СК України, права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст. 122 та 125 цього Кодексу.

За ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду.

Згідно ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач дійсно є батьком дитини, а також враховуючи те, що відповідач все ж таки визнав вимоги щодо визнання його батьком дитини, тому позовні вимоги в цій частині є законними та обґрунтованими, внаслідок чого підлягають задоволенню.

Вирішуючи спірні вимоги позивачки щодо стягнення аліментів на утримання дитини суд виходить із наступного.

Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч.2 ст.182 Сімейного Кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини із всіх видів його заробітку (доходу) на утримання малолітньої дитини в судовому порядку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до повноліття дитини, тому що відповідач, будучи батьком дитини зобов'язаний її матеріально утримувати.

Оскільки встановлення батьківства має на меті не лише досягнення надання дитині належного виховання, а й породжує усі взаємні права та обов'язки між батьком та дитиною, у тому числі й обов'язку щодо її утримання. Отже суд, керуючись найвищими інтересами дитини та враховуючи наявність між сторонами очевидного спору, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивачки та стягнення в судовому порядку із відповідача на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини із всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого законами України для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до повноліття дитини, тому що відповідач, будучи батьком дитини зобов'язаний її матеріально утримувати.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору за позовну заяву майнового характеру - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3-х розмірів мінімальної заробітної плати.

Таким чином, суд вважає, що в силу ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. та на користь позивачки сплачений нею судовий збір в сумі 243,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст..ст. 126, 128,180, 181, 182 п.2, 183, 191 Сімейного кодексу України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 11, 10, 57-61, 76, 88, 197, 209, 212, 213-215, 218, 222 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення батьківства та стягнення аліментів, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягувати із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2, аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 вересня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття чи змін у майновому становищі сторін, допустивши негайне виконання рішення суду в частині місячного платежу.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. (двісті сорок три грн.. 60 коп.).

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2, судовий збір в сумі 243,60 грн. (двісті сорок три грн.. 60 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.С. Шавула