Справа №487/6358/14-ц 25.06.2015 25.06.2015 25.06.2015
Провадження №22-ц/784/1562/15
провадження № 22-ц/784/1562/2015 Головуючий у першій інстанції: Андрощук В.В.
категорія 43 Доповідач в апеляційній інстанції: Лівінський І.В.
У Х В А Л А

іменем України

25 червня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання Гордійчук С.С.,

за участі: позивачки ОСОБА_3,

відповідачки ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2015 року

за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про вселення, та

зустрічним позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_4 про вселення.

Позивачка зазначала, що перебувала в шлюбі з ОСОБА_6 з 2005 року по березень 2011 року. Під час шлюбу вона була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1, яка належить на праві власності матері її чоловіка - ОСОБА_4 Після розлучення в 2011 році відповідачка створює їй перешкоди в користуванні цією квартирою, замінила замки на вхідній двері, а тому вона змушена винаймати інше житло у м. Миколаєві.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд вселити її до спірної квартири разом з малолітньою донькою - ОСОБА_7

В жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулась з зустрічним позовом, в якому просила суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за правилами ст. 405 ЦК України, оскільки остання добровільно виїхала з квартири в 2009 році, її речей в квартирі немає, витрати на її утримання вона не здійснює.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано ОСОБА_3 такою, що втратила право користування спірною квартирою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов, а в задоволені зустрічного позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 проживала в квартирі АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_4, під час перебування у шлюбі з ОСОБА_6 Після розлучення, в 2011 році, ОСОБА_3 добровільно виїхала з будинку та забрала всі свої речі.

Будь-яких доказів того, що власником будинку - ОСОБА_4 або членами її сім'ї створюються перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирою, остання суду не надала.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_3 без поважних причин не проживає в спірному будинку понад один рік. В зв'язку з чим, вона втратила право користування зазначеним житловим приміщенням відповідно до положень ст. 405 ЦК України.

Таким чином, суд правильно відмовив в задоволенні позову ОСОБА_3 про вселення в спірну квартиру та задовольнив зустрічні вимоги ОСОБА_4 про визнання позивачки такою, що втратила право користування цією квартирою.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_4 створювались нестерпні умови проживання, а також що вона перешкоджала позивачці проживати в спірному приміщенні, досліджувались судом першої інстанції, цім доводам дана судом правова оцінка, висновки викладені в мотивувальній частині рішення, і з такими висновками колегія суддів погоджується.

До того ж, в апеляційному суді позивачка ОСОБА_3 підтвердила, що вона не намагалась жодного разу вселитись в спірну квартиру.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм цивільного законодавства, апеляційна скарга не містить. Тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: