Справа № 348/3007/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1018/2015
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О.Я. О. Я.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Беркій О.Ю., Мелінишин Г.П.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю: представника ТзОВ "Кей-Колект" ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк, Товариства з обмеженою відповідальністю Кей-Колект про визнання договору поруки недійсним,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Надвірнянського районного суду від 26 березня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору поруки №2/0-П від 27.11.2007 року, укладеного між ним та АКІБ "УкрСиббанк", посилаючись на те, що цього договору він не підписував, що є підставою недійсності правочину. Просив поновити строк позовної давності, оскільки про порушення свого права дізнався 18.12.2013 року, коли ним отримано копію рішення Надвірнянського районного суду від 09.12.2013 року, яким задоволено позов ТзОВ "Кей-Колект" до ОСОБА_5, ОСОБА_3 JI.M., ОСОБА_3 (позивача) про стягнення боргу за кредитним договором.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 26 березня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

На зазначене рішення представник позивача ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Представник апелянта не погоджується із висновком суду про те, що рішення Надвірнянського районного суду від 09 грудня 2013 року, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором, є преюдиційним і встановлені ним обставини щодо укладення договору поруки та його виконання не можуть бути оспорені при розгляді іншого спору. Зазначає, що такий висновок є неправильним, оскільки він не брав участі при розгляді зазначеної справи, а в матеріалах справи не має даних про отримання ним судових повісток. Таким чином, ОСОБА_3 стверджує, що він не знав про розгляд справи щодо стягнення кредитної заборгованості, в тому числі з нього як з поручителя, не брав у ній участь і не міг скористатися своїм правом на захист, зокрема, подати зустрічний позов та заперечення. В зв'язку з цим суд не міг повно та всебічно дослідити всі обставини справи, адже обставина непідписання ОСОБА_3 договору поруки не досліджувалась судом. Вважає, що суд безпідставно відкинув висновок експерта про неналежність підпису на оспорюваному договорі поруки ОСОБА_3 Стверджує, що відповідач не надав суду докази того, що він знав про існування договору поруки раніше. З цих підстав просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В судове засідання апелянт та його представник не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив її відхилити, зазначивши, що рішення суду першої інстанції є законним та необґрунтованим.

Вислухавши доповідача, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положенням ч.1 ст.214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ж ч.1 ст.11 цього ж Кодексу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що 27 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», найменування якого змінено на ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 укладено договір поруки №2/0-П, згідно з яким позивач зобов'язувався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_5 усіх її зобов'язань перед кредитором, що виникають з кредитного договору №0 від 27.11.2007 року, відповідно якого ОСОБА_5 отримала кредит у розмірі 175000 доларів США (а.с.141).

Згідно договору факторингу від 12 грудня 2011 року ТзОВ «Кей-Колект» придбало право вимоги ПАТ «УкрСиббанк», що виникають з кредитного договору №0 від 27.11.2007 року, відповідно якого ОСОБА_5Б отримала кредит у розмірі 175000 доларів США.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2013 року, яке вступило в законну силу, задоволено позов ТзОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_3 про стягнення боргу і стягнуто з відповідачів у солідарному порядку в користь ТзОВ «Кей-Колект» 1426613,18 грн. заборгованості за кредитним договором №0 від 27.11.2007 року (а.с.129-137).

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання договору поруки недійсним, суд виходив з того, що рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2013 року встановлено факт дійсності оспорюваного договору поруки. Пославшись на положення ч.3 ст.61, ч.2 ст.223 ЦПК України, суд вважав, що в судовому рішенні про стягнення кредитної заборгованості, у тому числі із ОСОБА_6, суд досліджував умови укладення договору поруки та його виконання. У зв'язку з цим, пред'явлення цього позову поручителем ОСОБА_6 є фактично оспорюванням фактів та правовідносин, установлених преюдиційним рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2013 року, яке вступило в законну силу. Отже, обставини, на які посилається ОСОБА_6 щодо скасування договору поруки від 27 листопада 2007 року, встановлені, як зазначив суд, при всебічному і повному з'ясуванні судом обставин справи при ухваленні рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2013 року, тому суд першої інстанції повважав, що підстав для визнання договору поруки недійсним в судовому засіданні не встановлено.

Даючи оцінку висновку судової почеркознавчої експертизи №09/03-383, проведеної 23.09.2014 року науково-дослідним експертно-криміналістичним центром УМВС України в Івано-Франківській області, суд керувався положенням ч.6 ст. 147 ЦПК України, де зазначено, що висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст.212 ЦПК України.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що підстав для визнання договору поруки недійсним не встановлено.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони є помилковими, не відповідають фактичним обставинам справи, зроблені з порушенням норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення.

Не можна погодитись з висновком суд про те, що в судовому рішенні про стягнення кредитної заборгованості, у тому числі із ОСОБА_6, суд досліджував умови укладення договору поруки та його виконання, виходячи із такого.

Так, з метою повного та всебічного з'ясування обставин справи апеляційним судом витребувано із Івано-Франківського міського суду справу №348/2177/13-ц ТзОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_3Ю про стягнення боргу.

Вказану справу було оглянуто в судовому засіданні та встановлено, що ОСОБА_3 участі у розгляді цієї справи не брав, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про одержання ним судових повісток. Разом з тим, у справі міститься тільки повідомлення про вручення поштового відправлення на а.с.188, яким підтверджується та обставина, що ОСОБА_3 24.12.2013 року особисто отримав копію рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2013 року, про що свідчить підпис останнього. Отже, із матеріалів зазначеної справи видно, що ОСОБА_3 не було відомо про розгляд справи про стягнення з нього заборгованості як із поручителя, тому він не міг скористатися своїм правом на захист, зокрема, подати зустрічний позов та заперечення. В зв'язку з цим суд не міг повно та всебічно дослідити всі обставини справи, адже обставина непідписання ОСОБА_3 договору поруки не досліджувалась судом та не була йому відома.

З огляду на це висновок суду про те, що суд вже досліджував умови укладення договору поруки та його виконання у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором і застосування судом ч.3 ст.61 ЦПК України є помилковим, зроблений без повного з'ясування обставин справи.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що оспорюваного договору поруки не підписував, волевиявлення на вчинення такого договору не виявляв, зазначав, що йому не було відомо про існування договору поруки, тому стверджував, що це є підставою для визнання такого договору недійсним.

Апеляційний суд дійшов висновку, що такі доводи позивача є обґрунтованими і позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, у частині третій даної статті зазначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Висновком судової почеркознавчої експертизи №09/03-383, проведеної 23.09.2014 року судовим експертом науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_8, встановлено, що підписи від імені ОСОБА_3 в графі поручитель на договорі поруки №2/0-П від 27.11.2007 року, укладеному між Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк та ОСОБА_3, виконані не ОСОБА_3, а іншою особою (а.с.101-104).

Зазначений висновок експерта є обгрунтованим, повним та ясним, підстави для сумніву в його об'єктивності відсутні. Крім того відповідачем не представлено доказів на спростування висновку експерта.

Відповідно до ч.6 ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Згідно з ч.7 ст.147 ЦПК України незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі.

Всупереч даній нормі процесуального права, суд не мотивував чому не взяв до уваги висновок експерта, а тільки послався на положення ч.6 ст.147 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що вищезазначений висновок експерта є належним та допустимим доказом на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_3 не підписував договору поруки. У матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, які б спростовували зазначену обставину.

Отже, колегія суддів на підставі належних та допустимих доказів приходить до висновку, що цивільне право позивача було порушено, оскільки останній не підписував договору поруки №2/0-П від 27.11.2007 року, підпис у договорі виконаний іншою особою, тому не було волевиявлення ОСОБА_3 на укладення договору поруки, що відповідно до ст.203, 215 ЦК України є підставою для визнання такого договору недійсним.

Що ж стосується висновку суду про преюдиційність рішення суду за позовом про стягнення боргу, в тому числі і з поручителя ОСОБА_3, то такий є помилковим і необґрунтованим. ОСОБА_3, права якого були порушені укладанням договору поруки, який він не підписував, вправі був подати окремий позов про визнання договору поруки недійсним за відсутності процесуальної можливості на предявлення зустрічного позову у кредитній справі. Отже, кредитна справа з приводу стягнення боргу не може бути тотожною, заявленою з приводу тих самих правовідношень, між тими самими сторонами і про один і той же предмет спору.

Враховуючи викладене, позов ОСОБА_3 підлягає до задоволення.

При цьому клопотання позивача у позовній заяві про поновлення строку на оскарження договору поруки, задоволенню не підлягає, оскільки апеляційним судом встановлено, що позивач такого строку не пропустив, так як про існування договору поруки, а відповідно про порушення свого права, дізнався тільки 24.12.2013 року, коли отримав рішення Надвірнянського районного суду від 09.12.2013 року. Саме цей день і є початком перебігу позовної давності згідно ч.1 ст.261 ЦК України, якою передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Вищезазначеного суд першої інстанції не врахував, неповно з'ясував обставини справи, зробив висновки, що не відповідають обставинам справи, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення суду не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості і відповідно до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.1,5 ст.88 стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Апеляційний суд вважає, що документально підтверджені судові витрати слід стягнути на користь позивача саме з ПАТ "УкрСиббанк", який і повинен нести відповідальність згідно позову, так як саме цей банк укладав оспорюваний договір поруки. Тому з ПАТ "УкрСиббанк" на користь ОСОБА_3 слід стягнути 900 грн. 48 коп. вартості почеркознавчої експертизи та 351 грн. 20 коп. сплаченого судового збору за подання позову та апеляційної скарги, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.1, 60, 191, 197).

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Надвірнянського районного суду від 26 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк, Товариства з обмеженою відповідальністю Кей-Колект про визнання договору поруки недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір поруки №2/0-П від 27.11.2007 року, укладений між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк".

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на користь ОСОБА_3 понесені ним судові витрати в сумі 1251 грн. 68 коп., а саме: 900 грн. 48 коп. вартості почеркознавчої експертизи та 351 грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: О.Ю. Беркій

ОСОБА_9