АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22-ц/790/3043/15 Головуючий 1 інст.: Цвірюк Д.В.
Категорія: звільнення майна з-під арешту.
УХВАЛА

Іменем України

30 червня 2015 року Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Кіпенка І.С.,

суддів - Котелевець А.В., Шаповал Н.М.,

за участі секретаря - Таран В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2014 року за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», Державної виконавчої служби України в особі Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, ОСОБА_1, Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Єрьоменко Володимира Вікторовича про визнання недійсними прилюдних торгів, протоколів проведення прилюдних торгів, визнання незаконними актів державного виконавця, визнання незаконними і скасування свідоцтв, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно та відновлення становища, що існувало до порушення,

в с т а н о в и л а :

25 вересня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», Державної виконавчої служби України в особі Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, ОСОБА_1, Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Єрьоменко Володимира Вікторовича про визнання недійсними прилюдних торгів, протоколів проведення прилюдних торгів, визнання незаконними актів державного виконавця, визнання незаконними і скасування свідоцтв, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно та відновлення становища, що існувало до порушення.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2014 року задоволено заяву позивача ОСОБА_3 про забезпечення вищевказаного позову.

Суд наклав арешт на майно відповідача ОСОБА_1 та оголосив заборону на відчуження:

- житлового будинку №64 з надвірними будівлями та спорудами літ «А-2», що розташований за адресою: АДРЕСА_1;

· земельної ділянки площею 0,1000 га (кадастровий номер НОМЕР_1), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

· земельної ділянки площею 0,5161 га (кадастровий номер НОМЕР_2), що знаходиться за адресою: : АДРЕСА_1;

- земельної ділянки площею 0,4403 га (кадастровий номер НОМЕР_3), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Суд заборонив ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам здійснювати реєстрацію місця проживання будь-яких осіб у житловому будинку №64 з надвірними будівлями та спорудами літ «А-2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Копію ухвали направлено: до Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Головного управління Держкомагенства у Харківській області - для виконання в частині накладення арешту та заборони відчуження майна; до Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції та Дзержинського районного відділу у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області - для виконання в частині заборони реєстрації.

В апеляційній скарзі представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилаючись на порушення норм процесуального права, просить вказану ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Відповідно до ст.312 ЦПК України, суд апеляційної інстанції розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, передбачені цим Кодексом.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально - правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

В ч.3 ст.151 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Із виділеного матеріалу справи вбачається, що позивач звернулась до суду з позовом про визнання недійсними прилюдних торгів, предметом яких були вищезазначені житловий будинок та земельні ділянки, що передані позивачем ОСОБА_3 в іпотеку ПАТ «ВТБ Банк» та реалізовані Приватним підприємством «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» в порядку виконавчого провадження.

На теперішній час житловий будинок та земельні ділянки, як переможцю прилюдних торгів, належать відповідачу ОСОБА_1, законність набуття права власності якого оскаржує позивач.

Згідно п.20 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових справ», з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК України), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачу вчинити певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 97 ЦК України (судовий секвестр).

З урахуванням наведеного та обставин справи, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність забезпечення позову та вважає, що обраний вид забезпечення позову, є спів мірним із заявленими позивачем вимогами, оскільки йдеться про накладення арешту, як заборону здійснювати будь-які правочини щодо вищевказаного майна, до ухвалення рішення по суті заявленого позову і не порушує прав відповідача ОСОБА_1 на володіння та користування майном.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни зазначеної ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 312, ст. ст.315, 319, 324 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, і оскарженню не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий -

Судді -