Справа № 215/2261/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

в складі: головуючого, судді - Мельника Ю.П.

за участю: секретаря - Паращенко В.Д.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши в порядку ст.197 ч.2 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Північний гірничозбагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

19 травня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничозбагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди.

В позові зазначив, що він - ОСОБА_1 має загальний стаж роботи 38років 08 місяців, в цеху залізничного транспорту по вивезенню гірничої маси Першотравневого карєру машиністом тягового агрегату працював 36років 08 місяців, до 03.02.2010р. В умовах впливу шкідливих факторів - концентрації пилу з вмістом кремнію діоксину у новітрі працював 28 років 02 місяців.

Медичним висновком Української НДІ промислової медицини від 12.06.2012 року мені встановлено професійне захворювання з остаточним діагнозом: вібраційна хвороба другого ступеня з синдромом енцефалополірадикулоневропатії з двосторонньою пірамідною недостатністю, переважним ураженням корінців L5, S1, S2 зліва з вираженним порушенням статико динамічної функції хребта і больовим синдромом, остеоартрозом і пері артрозом ліктьових (ПФ другого ст.) і колінних (ПФ першого другого ст.) суглобів з комбінованими контрактурами.

Причина виникнення професійного захворювання: робота на протязі 28 років 02 місяці в умовах впливу шкідливих виробничих факторів: Загальна вібрація вібрація транспорно технологічна: еквівалентний рівень від 105 до 106дБ при ГДР 101 дБ. Дана обставина підтверджується пунктами 17 Акту розслідування хронічного професійного захворювання № 19 від 21.06.2012 року.

Згідно п. 19 Акту розслідування хронічного професійного захворювання - профзахворювання виникло, зокрема з вини керівництва: Північного ГЗК за період роботи з 15.03.1979р. по 1996р., роботодавець ВАТ «Північний ГЗК» з 1996р. по 2001р., з 07.08.2003р. по 03.02.2010р. які порушили охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи ст.. 153 Кодексу закону про працю України, ст.. 13 Закон України «Про охорону праці».

За висновком МСЕК від 01.08.2012 р. позивачу вперше було встановлено 50% втрати професійної працездатності та в зв'язку з чим йому встановлено 3 групу інвалідності.

Вважає, що оскільки він отримав професійне захворювання підчас виконання професійних обов'язків, то заподіяна моральна шкода має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечні умови праці.

Наявність моральної шкоди полягає в тому, що він постійно відчуває постійний біль в хребті, суглобах ліктьових, колінних, судоми в мязах лівої ноги з нетерплячим болем, оніміння кінцівок, маю підвищену чутливість до холоду, обмеження рухів і біль, головний біль, запаморочення, шуми в голові, підвищений тиск АТ , підвищену втомливість. Такий стан не дає можливості спокійно відпочивати вночі, займатися фізичною роботою. Вранці, після сну йому важко вставати з ліжка, не може розігнутись через біль. По цим причинам він не може повноцінно жити, зустрічатися з друзями та вести звичайну повноцінну діяльність до якої звик. Для зменшення болі він змушений приймати знеболювальні ліки. Він постійно відчуваю себе втомленим, особливо в ранці, що викликає роздратованість та нервозність, а це призводить до непорозумінь у сім'ї. Душевний біль спричиняє і то факт, що раніше він відчував себе бадьорим та впевненим, був опорою для своєї сім'ї, а тепер сам потребує допомоги та моральної підтримки. Навіть звичайна робота на дачі та біля будинку стала для нього важкою і небезпечною так як він постійно побоюється зробити який-небудь рух, нахилитись, повернутись, підняти який не будь предмет, щоб не викликати додаткових болісних відчуттів.

У зв'язку з хворобою він змушений багато часу проводити у лікарнях, де незадовільні умови для життя, побутові незручності. Під час лікування змушений відчувати біль та приймати велику кількість ліків. Він постійно відчуваю біль в спині та суглобах при незначному фізичному навантаженні, слабкість, підвищену втомленість, оніміння кінцівок що викликає роздратованість та нервозність.

Усі ці фізичні обмеження викликають моральні та душевні страждання, які неможливо висловити, а йому їх доводиться постійно відчувати. При таких обставинах в нього змінився рівень життєвої діяльності, йому треба прикладати багато додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, позивач вважає, що професійне захворювання викликало втрату працездатності, йому було заподіяно суттєву моральну шкоду умовами праці, яку він оцінює відповідно до часу роботи у відповідачів та стягнути з Товариства з Публічного акціонерного товариства Північний гірничозбагачувальний комбінат» на його користь в рахунок компенсації моральної шкоди 100 00 гривень та стягнути з відповідача судові витрати.

В судове засідання позивач не зявився, надав заяву до суду про підтримку позовних вимог і про розгляд справи в його відсутність.

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, надавши до суду заперечення та заяву, що з позовом не згодні в повному обсязі та про розгляд справи за їх відсутність.

В запереченні пояснили, що дійсно позивач ОСОБА_1 працював на Північному гірничо-збагачувальному комбінаті: з 25.12.1975р. по 14.03.1979р. - помічником машиніста локомотива (тепловоза) по вивезенню руди з карєру залізничного цеху; з 15.03.1979р. по 30.06.1981р. - машиністом локомотива (тепловоза) по вивезенню руди з карєру залізничного цеху; з 01.07.1981р по 04.07.2000р. - машиністом локомотива (тепловоза) по вивезенню руди з карєру залізничного цеху №1 управління залізничного транспорту (УЗТ); з 05.07.2000р. по 02.02.2010р. - машиністом локомотива (тягового агрегату) по вивезенню руди та породи з карєру залізничного цеху №1 управління залізничного транспорту (УЗТ); з 03.02.2010р. по 10.08.2012р. - машиністом-інструктором локомотивних бригад служби рухомого складу залізничного транспорту по вивезенню гірничої маси з Першотравневого карєру.

10.08.2012р. звільнився за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію, згідно ст. 38 КЗпП України.

Працюючи 28 років у шкідливих умова праці та йому було встановленно професійне захворювання вібраційна хвороба другого ступеня з синдромом енцефалополірадикулоневропатії з двосторонньою пірамідною недостатністю, переважним ураженням корінців L5, S1, S2 зліва з вираженним порушенням статико динамічної функції хребта і больовим синдромом, остеоартрозом і пері артрозом ліктьових (ПФ другого ст.) і колінних (ПФ першого другого ст.) суглобів з комбінованими контрактурами, що підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 21.06.2012 р.

Проте, покладання повної провини за виникнення профзахворювання на відповідача і самоусунення позивача від відповідальності за збереження власного здоров вони вважають необґрунтованим, оскільки слід враховувати наступне.

Роботу на якій працював позивач він вільно обрав сам та вільно погодився на умови праці.

У звязку з цим вважають, що причинно-наслідковий зв'язок існує між професійним захворюванням і діями самого потерпілого, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, а не діями роботодавця, який не має можливості будь-яким чином обмежити термін роботи працівника в шкідливих умовах праці.

А також вважають, що наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об'єктивним явищем. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборона на проведення робіт у шкідливих та небезпечних умовах праці. Тому, виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих і небезпечних умовах не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій прав працівників на охорону праці, встановлених ст.ст. 5-8 ЗУ «Про охорону праці» та ст.153 КЗпП України.

Крім того, у довідці МСЕК, яка залучена до матеріалів справи, зазначено, що позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності та потребу у додаткових видах медичної та соціальної допомоги. Але дані про стрес, депресію чи інші негативні прояви психологічного стану, які зазнав потерпілий в результаті професійного захворювання у зазначеній довідці - відсутні.

Тому, просять суд відмовити позивачу в повному обсязі.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. - позивач ОСОБА_1 дійсно працював на комбінаті з 25.12.1975р. по 14.03.1979р. - помічником машиніста локомотива (тепловоза) по вивезенню руди з карєру залізничного цеху; з 15.03.1979р. по 30.06.1981р. - машиністом локомотива (тепловоза) по вивезенню руди з карєру залізничного цеху; з 01.07.1981р по 04.07.2000р. - машиністом локомотива (тепловоза) по вивезенню руди з карєру залізничного цеху №1 управління залізничного транспорту (УЗТ); з 05.07.2000р. по 02.02.2010р. - машиністом локомотива (тягового агрегату) по вивезенню руди та породи з карєру залізничного цеху №1 управління залізничного транспорту (УЗТ); з 03.02.2010р. по 10.08.2012р. - машиністом-інструктором локомотивних бригад служби рухомого складу залізничного транспорту по вивезенню гірничої маси з Першотравневого карєру, 10.08.2012р. звільнився за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію, згідно ст. 38 КЗпП України, більше 28 років у шкідливих умова праці та йому було встановленно професійне захворювання вібраційна хвороба другого ступеня з синдромом енцефалополірадикулоневропатії з двосторонньою пірамідною недостатністю, переважним ураженням корінців L5, S1, S2 зліва з вираженним порушенням статико динамічної функції хребта і больовим синдромом, остеоартрозом і пері артрозом ліктьових (ПФ другого ст.) і колінних (ПФ першого другого ст.) суглобів з комбінованими контрактурами, що підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 21.06.2012 р. а.с.4-8,9-11.

За висновком МСЕК від 01.08.2012 р. позивачу вперше було встановлено 50% втрати професійної працездатності та в зв'язку з чим йому встановлено 3 групу інвалідності а.с.17-19.

Актом розслідування хронічного професійного захворювання (форма П-4) від 21 червня 2012 р. встановлена причина профзахворювання (п.14-17) а.с.9-12.

Зазначеним актом розслідування вказані обставини, за яких виникло професійне захворювання: це умови праці, що характеризуються перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу а саме загальна вібрація а.с.9-11.

Стаття 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що «забезпечення безпечних і не шкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган». Аналогічні вимоги передбачені ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Статтею 173 Кодексу законів про працю України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, повязаних з виконанням трудових обов'язків.

Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування визначається законодавством.

За змістом ч.ч.1-3 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та душевних стражданнях, яких особа зазнала в звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних і фізичних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізацій, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно до частини 2 абз. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується, незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоровя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

До юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Вказане свідчить про те, що закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до вимог ст.14 «Про охорону праці», акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21.06.2012 року (а.с.9-12), висновку МСЕК а.с.17-19, виписок із історії хвороби ОСОБА_1 а.с.22-29, суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача, та часу роботи у відповідачів, вини позивача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Отже, враховуючи те, що вперше позивачу встановлено 20% втрати працездатності, а також фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково та стягнути з Публічного акціонерного товариства Північний гірничозбагачувальний комбінат» на його користь в рахунок компенсації моральної шкоди 80 000 грн. та судові витрати по справі.

На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Північний гірничозбагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Північний гірничозбагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 80 000,00 грн. з проведенням з цієї суми відрахувань податків та обовязкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Північний гірничозбагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в сумі 800 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана всіма учасниками по справі до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: