Справа № 447/772/14 Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/783/3280/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 В. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, представника відповідача - Публічного акціонерного товариства «Державний ОСОБА_4 банк України» ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ОСОБА_4 банк України» в особі ТВБВ № 10013/081 філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» (надалі ПАТ «Ощадбанк) на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 24 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Ощадбанк», ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус Миколаївського нотаріального округу Львівської області ОСОБА_7, про визнання іпотечного договору недійсним,

встановила:

в березні 2014 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просить визнати іпотечний договір, укладений 12 вересня 2008 року з метою забезпечення виконання зобовязань за відновлювальною кредитною лінією на суму 500 000 грн., укладеним між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу ОСОБА_7, недійсним. На обґрунтування своїх вимог покликається на те, що рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 29 лютого 2012 року за нею визнано право спільної часткової власності на ? вказаного житлового будинку. А відтак, вона як власник ? частини житлового будинку А-2, що знаходиться за адресою: вул. Зелена, 87-а у м. Миколаїв Львівської області, не передавала свою частку в іпотеку .

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 24 лютого 2015 року вищевказаний позов задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 12 вересня 2008 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_6, який посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_7 Стягнути пропорційно з ПАТ «Державний ОСОБА_4 України» та ОСОБА_6 в користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі по 121,80 грн.

Рішення районного суду оскаржило ПАТ «Ощадбанк», просить його скасувати і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, застосувати позовну давність до вимог позивача, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим в порушення норм процесуального та матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Так, зокрема, апелянт посилається на те, що судом не враховано, що підставою недійсності правочину є недодержання сторонами вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України в момент вчинення правочину; що на момент вчинення договору іпотеки власником предмету іпотеки був лише ОСОБА_6, а у позивача право спільної часткової власності виникло 19 жовтня 2012 року. Крім того, апелянт посилається на те, що при вирішенні спору судом не враховано, що предметом іпотеки були не тільки житловий будинок, але і земельна ділянка та те, що суд не застосував строк позовної давності, оскільки позивачка проживаючи у спірному будинку могла довідатись про передачу його в іпотеку. Також апелянт посилається на те, що існує рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення позивачки із спірного будинку.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу - представника відповідача - Публічного акціонерного товариства «Державний ОСОБА_4 банк України» ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на заперечення апеляційної скарги, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Задовольняючи вимоги позивача районний суд виходив з того, що позивачка не була стороною іпотечного договору, не давала згоди на передачу своєї ? частки будинку в іпотеку, відтак ОСОБА_6, який є власником іншої ? частину будинку, не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності на укладення спірного правочину, що є порушенням ч. 2 ст. 203 ЦК України.

Однак з таким висновком колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Статтею 5 Законом України «Про іпотеку» визначено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька обєктів нерухомого майна за умови, що нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності.

Встановлено, що 12 вересня 2008 року ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_6 уклали договір відновлювальної кредитної лінії № 2203-300, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 500 000 грн. зі сплатою 20% річних за користування кредитними коштами.

Того ж дня між зазначеними сторонами укладено іпотечний договір, відповідно до якого боржник ОСОБА_6 в забезпечення виконання кредитного договору передав в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок № 87-а, загальною площею 208 кв. м., що складається з однієї кухні та трьох житлових кімнат, площею 78,8 кв. м., який знаходиться на вул. Зеленій у м. Миколаїів Львівської області, зазначений в поверховому платні під літ. А-2, та земельну ділянку загальною площею 0,0316 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що знаходиться за вказаною вище адресою, та які належать на праві власності іпотекодавцю (а.с. 9-10).

Належність на праві власності предметів іпотеки іпотекодавцю на час укладення договору іпотеки підтверджується відповідними документами Державним актом про право власності на земельну ділянку від 15 листопада 2005 року, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21 травня 2004 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.120-122).

Матеріалами справи підтверджується невиконання позичальником умов кредитного договору.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 20 січня 2012 року відмовлено у задоволені позову ПАТ «Ощадбанк» про стягнення з ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмети іпотеки, виселення та задоволено зустрічний позов ОСОБА_6 та визнано недійсним договір відновленої кредитної лінії укладений між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_6 (а.с.11-13).

Однак, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26 вересня 2012 року вищевказане рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 20 січня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Ощадбанк» в особі філії - Миколаївське відділення № НОМЕР_1 «Ощадбанк» (ТВБВ № 10013/081 філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк») до ОСОБА_6 про зміну умов договору відновлювальної кредитної лінії, стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації задоволено. Визначено строк виконання договору відновлюваної кредитної лінії № 2203-300 від 12.09.2008 р. моментом набрання законної сили рішення суду про стягнення кредитної заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Ощадбанк» заборгованість за договором відновлюваної кредитної лінії № 2203-300 від 12.09.2008р. в сумі 745 960 грн. 77 коп. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: будинок № 87а та земельну ділянку, кадастровий номер № :00:014:0265, що знаходяться по вул. Зеленій в місті Миколаїв Львівської області, що перебуває в іпотеці ПАТ «Ощадбанк» згідно з іпотечним договором від 12.09.2008 року і належить на праві приватної власності ОСОБА_6 в рахунок погашення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 2203-300 від 12.09.2008 року шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» з початковою вартістю, згідно з договором іпотеки № 4778 від 12.09.2008 року. Виселено ОСОБА_6 з житлового будинку будинок № 87а, що знаходяться по вул. Зеленій в місті Миколаїв Львівської області. У задоволенні вимог щодо виселення ОСОБА_2 відмовлено (а.с.21-24).

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 29 лютого 2012 року задоволено позов ОСОБА_2 та ОСОБА_8 до ОСОБА_6 Визнано право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на житловий будинок А-2, який знаходиться за адресою: вул. Зелена, 87-а в м. Миколаїв, загальною площею 208,0 кв. метрів у складі трьох житлових кімнат площею 78,8 кв. метрів і кухні - загальною вартістю 61 541 гривня; поділено житловий будинок А-2, який знаходиться за вищевказаною адресою; визначено ідеальну частку ОСОБА_2 у вказаному майні у розмірі 1/2 житлового будинку загальною площею такої частки - 104,0 кв. метри, житловою площею даної частки - 39,4 кв. метри та її загальною вартістю 30 770 гривень 50 копійок; визнано право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/2 житлового будинку, який знаходиться за адресою: вул. Зелена, 87-а в м. Миколаїв Львівської області; визнано право спільної часткової власності ОСОБА_8 у порядку спадкування за законом на 1/4 житлового будинку А-2, який знаходиться за вищевказаною адресою, загальною площею такої частки 52,0 кв. м, житловою площею даної частки 19,7 кв. м і її загальною вартістю 15 385 грн. 25 коп.; визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 21 травня 2004 року, видане ОСОБА_6 державним нотаріусом Миколаївської державної нотаріальної контори, яке зареєстрованого у реєстрі за № 1224 (а.с.14-15).

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25 квітня 2013 року апеляційну скаргу ПАТ «Ощадбанк» задоволено частково. Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 29 лютого 2012 року в частині визнання права спільної часткової власності ОСОБА_8 у порядку спадкування за законом на 1/4 частину житлового будинку А-2, який знаходиться за адресою: вул. Зелена, 87-а в м. Миколаїв Львівської області загальною площею 52 кв. м., житловою - 19,7 кв. м. і загальною вартістю 15 385,25 грн. скасовано з ухваленням нового рішення, яким в задоволенні зазначених вимог відмовлено, в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 травня 2004 року, виданого ОСОБА_6 державним нотаріусом Миколаївської державної нотаріальної контори, яке зареєстроване у реєстрі за № 1224 - скасовано з ухваленням нового, яким визнано недійсним зазначене свідоцтво в 1/2 частині (а.с.16-17).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Апеляційного суду Львівської області від 25 квітня 2013 року залишено без змін (а.с.18-19).

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 10 листопада 2014 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від15 січня 2015 року, позов ПАТ «Ощадбанк» задоволено та виселено ОСОБА_2 з житлового будинку № 87-а по вул. Зеленій у м. Миколаїв Львівської області (а.с.116-119).

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 23 березня 2004 року визнано за ОСОБА_2 право власності на будинок Б-1 площею 148,3 кв. м. та на гараж, що збудовані на земельній ділянці за адресою: м. Миколаїв Львівської області, вул. Зелена, 87-а (а.с.139-140).

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Однією з підстав виникнення зобовязання є договір або інший правочин (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦУ України).

Згідно з правилами ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Окремим видом застави є іпотека. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 578 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

Установлено, що, укладаючи договір іпотеки, ОСОБА_6 був єдиним власником як будинку позначеного під літ. А-2, що по вул. Зеленій, 87-а в м. Миколаїв Львівської області, так і земельної ділянки площею 0,0316 га. А відтак, ОСОБА_6 як одноособовий власник спірного майна на власний розсуд у відповідності до норм чинного законодавства уклав договір іпотеки.

За позивачкою визнано право спільної сумісної власності на житловий будинок А-2, який знаходиться за адресою: вул. Зелена, 87-а в м. Миколаїв, лише через більш як три роки.

Крім того, рішеннями суддів звернуто стягнення на предмети іпотеки, а саме спірний житловий будинок та земельну ділянку, а позивачку за позовом Банку виселено із спірного будинку. Зазначені рішення набрали законної сили.

Отже, аналіз правових норм свідчить про те, що за укладеним ОСОБА_6 договором іпотеки стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на виділену йому в натурі частку у майні, яка належить йому та позивачці на праві спільної часткової власності. На інше належне йому з позивачкою майно стягнення за договором іпотеки не може бути накладено.

У звязку із цим визнання недійсним на підставі статті 578 ЦК України та статті 6 Закону України «Про іпотеку» договору іпотеки, який був укладений за три роки до цього не впливає на зміст правовідносин, які склалися у звязку із укладенням такого договору, оскільки на момент укладення оспорюваного правочину єдиним власником спірного будинку (предмета іпотеки) був ОСОБА_6

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для визнання договору іпотеки немає. А тому рішення районного суду підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Відповідно до ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ОСОБА_4 банк України» в особі ТВБВ № 10013/081 філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» задовольнити.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 24 лютого 2015 року скасувати й ухвалити нове рішення, яким в задоволені вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

ОСОБА_9