Справа № 2-1477/2010
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2010 року м.Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря Чудновської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

24.06.2009р. до Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, в якому вказувала, 26.11.2008р. вона уклала договір дарування своєї квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_2, яка є сторонньою людиною до позивачки, її давня знайома, колишня сусідка.

Як зазначала позивачка, 03.05.2008р. помер її син ОСОБА_3, після смерті якого вона залишилася одна та захворіла, тому між нею та відповідачкою мова йшла про оформлення договору довічного утримання, відповідно до якого відповідачка повинна була допомагати позивачці та надавати їй всебічну допомогу.

Крім цього позивачка зазначила, що 26.11.2008р. в нотаріальній держнотконторі вона підписала цей договір, але в звязку з відсутністю окулярів не прочитала його. Після підписання договору дарування, відповідачка приходила до позивачки не так часто, іноді приносила продукти харчування від яких позивачка відмовлялася.

Наприкінці лютого позивачка запропонувала відповідачці розірвати договір дарування, на що остання відповіла згодою. З 25.02.2009р. по 13.03.2009р. позивачка знаходилася на стаціонарному лікуванні, після виписки з лікарні відповідачка перестала відвідувати позивачку, на її телефонні дзвінки не відповідала.

Наприкінці травня 2009 року позивачка зустрілася з відповідачкою і відповідачка заявила, що позивачка повинна їй віддати 5000грн. в якості компенсації за продукти і за розірвання договору дарування. 10.06.2009р. при одержанні в КП «ОМБТІ та РОН» витягу для розірвання договору дарування відповідачці було передано 5000грн. В цей же день сторони поїхали до нотаріуса для того, щоб розірвати договір дарування, однак у зв»язку з тим, що в нотконторі закінчився робочий день, нотаріус призначила час зустрічі на 12.06.2009р., однак відповідачка до нотаріуса в зазначений день не з»явилася.

Посилаючись на ці обставини та на те, що позивачка є людиною похилого віку, часто хворіє, самотня та потребує сторонньої допомоги, сплачує до теперішнього часу всі комунальні платежі, проводить поточний ремонт у квартирі, просила договір дарування визнати недійсним.

У судовому засіданні позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила суд постановити рішення, яким визнати недійсним договір дарування від 26.11.2008р., укладений між нею та відповідачкою, як помилково укладений та стягнути з ОСОБА_2 понесені нею затрати по справі, а саме: держмито 200 грн., ІТЗ 250 грн., за надання юридичної допомоги 2000 грн., а всього 2450 грн.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали, вказавши, що позивачка усвідомлювала, який саме договір підписує, тому що нотаріус розяснив їй зміст цього документу.

Держаний нотаріус Сьомої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, яка залучена до участі у справі в якості третьої особи в судовому засіданні просила визнати недійсним договір дарування, однак зазначила, що позивачці були розяснені наслідки укладення угоди та прочитано зміст договору дарування..

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд прийшов до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.2004р. є власником квартири №17 по вулиці М»ясоїдівській у будинку № 45 в м. Одесі.

Відповідно до свідоцтва про смерть 03.05.2008р. помер син позивачки ОСОБА_3

26.11.2008р. було укладено договір дарування квартири №17 по вулиці М»ясоїдівській у будинку № 45 в м. Одесі між позивачкою та відповідачкою.

Наприкінці лютого позивачка запропонувала відповідачці розірвати договір дарування, на що остання відповіла згодою. З 25.02.2009р. по 13.03.2009р. позивачка знаходилася на стаціонарному лікуванні, після виписки з лікарні відповідачка перестала відвідувати позивачку, на її телефонні дзвінки не відповідала.

Наприкінці травня 2009 року позивачка зустрілася з відповідачкою і відповідачка заявила, що позивачка повинна їй віддати 5000грн. в якості компенсації за продукти і за розірвання договору дарування. 10.06.2009р. при одержанні в КП «ОМБТІ та РОН» витягу для розірвання договору дарування відповідачці було передано 5000грн. В цей же день сторони поїхали до нотаріуса для того, щоб розірвати договір дарування, однак у зв»язку з тим, що в нотконторі закінчився робочий день, нотаріус призначила час зустрічі на 12.06.2009р., однак відповідачка до нотаріуса в зазначений день не з»явилася.

Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло і ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Судом встановлено, що позивачка не має іншого житла, квартиру, де вона мешкала безоплатно подарувала відповідачці, яка пообіцяла її доглядати, після смерті сина. На даний час позивачка досягла 71-літнього віку, за віком не здатна працювати.

Крім того, судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідачка 10.06.2009р. отримала від позивачки 5000грн. за розірвання договору дарування та затрати, які були нею понесені з наданням допомоги (за продукти та оплату всіх документів), про що свідчить власноручно написана нею розписка, яка є в матеріалах справи.

Відповідно до ст.717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов»язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно до ст.229 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

В даному випадку, помилкою слід розуміти таке неправильне розуміння стороною субєкту, предмету та інших істотних умов угоди, які вплинули на її волевиявлення, при відсутності якого по обставинам справи можливо вважати, що угода не була би укладена.

Суд вважає доведеним, що істотна помилка виявилася в тому, що воля та бажання позивачки були направлені на укладення угоди довічного утримання, а не укладення договору дарування, що означало позбавлення позивачки права на житлову площу в літньому віці.

Крім того вбачається, що відповідачка ніколи в зазначеній квартирі не проживала та не вселялася в неї, відповідно до квитанцій не несла витрати на комунальні потреби.

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідачки на користь позивачки витрат на правову допомогу та судових витрат підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. До судових витрат згідно зі ст.79 ЦПК України відносяться судовий збір та витрати, повязані з розглядом справи, зокрема, витрати на інформаційно-технічне забезпечення та витрати на правову допомогу.

При подачі позову до суду позивачкою було сплачено 200грн. судового збору, 250грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення, про що свідчать квитанції про оплату, які є в матеріалах справи. Що стосується витрат на правову допомогу, суд вважає, що в цій частині вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов»язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, 1 порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджено граничні розміри компенсації витрат пов»язаних з розглядом справ. Так, граничний розмір витрат, пов»язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення у цивільній справі у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Як пояснила в судовому засіданні адвокат ОСОБА_5, яка представляє інтереси позивачки, правова допомога заклечається в складанні позовної заяви та уточнень до неї а також присутності в судових засіданнях. Позивачкою було сплачено 2000грн. за надання правової допомоги, що підтверджується квитанцією. Адвокат на стороні позивача приймав участь у судових засіданнях 17.09.2009р., 09.10.2009р., 11.11.2009р., 02.12.2009р., 20.01.2010р., 02.02.2010р., 03.03.2010р. Отже підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки компенсація витрат на правову допомогу з урахуванням граничного розміру 40% від 869грн. (мінімальна зарплата) = 347,6грн. х 3 години судових засідань = 1000грн.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про порушення прав позивачки та про часткове задоволення її позову.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст..ст.11, 16, 202-203, 207, 215-216, 229 ч.1, 717-720 ЦК України , суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним задовольнити частково.

Визнати договір дарування квартири АДРЕСА_2, укладений 26 листопада 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, недійсним.

Повернути квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_6.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 200 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 250 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн.

В задоволенні іншої частини відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк зі дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН