Дата документу 02.06.2015
Провадження № 2/334/272/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Колесник С.Г., при секретарі Манюхіні О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Ленінський РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа: МКП «Основаніє» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, про вселення в квартиру, про усунення перешкод у користуванні квартирою,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Ленінський РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, вказавши в позовній заяві, що він є наймачем трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1. За вказаною адресою ОСОБА_1 мешкав разом зі своєю дружиною ОСОБА_2 до 12.03.2014 року. У вказаний день ОСОБА_2 забрала свої речі з квартири, в тому числі і спільні речі подружжя та переїхала до своєї матері за адресою АДРЕСА_2. З цього часу вона не бажає мешкати разом з ОСОБА_1 в квартирі та не бажає вести спільне господарство.

Відповідачка з березня 2014 року не проживає в спірній квартирі, не сплачує комунальні платежі, її особистих речей в квартирі не має.

Відповідачка не цікавиться спірним приміщенням, не верталася до спірної квартири, більше шести місяців не проживає в квартирі без поважних причин, тому позивач вважає, що відповідачка втратила право користування спірною квартирою і просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1, а також просить зняти її з реєстраційного обліку за зазначеною адресою.

09 грудня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа: МКП «Основаніє» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, про вселення в квартиру, про усунення перешкод у користуванні квартирою, в якій зазначила, що наймачем квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1. Вона постійно зареєстрована в квартирі та постійно в ній мешкала з дня вселення. У квартирі також зареєстрована дочка ОСОБА_1 - ОСОБА_3, яка у 1998 році вийшла заміж і виїхала з квартири та оселилась для постійного проживання у свого чоловіка по вул. Перемоги в м. Запоріжжі. З вказаного часу ОСОБА_3 в квартирі не проживає без поважних причин, її майна та речей в квартирі нема. Її діти також не зареєстровані та не

проживають в спірній квартирі. Надалі ОСОБА_3 розірвала шлюб з чоловіком, так як стала жити з іншим чоловіком, з яким створила нову сім'ю. Її місце фактичного проживання на цей час ОСОБА_2 невідоме, так як багато років вони не підтримували родинних відносин і не відвідували ОСОБА_3 за місцем її проживання.

ОСОБА_3 не приймає участі в утриманні квартири, не слідкує за санітарно- технічним станом квартири, не приймає участі у поточних ремонтах квартири та в ремонтах наявного в квартирі обладнання, не користується квартирою за призначенням для особистого проживання та для проживання членів своєї родини. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ніколи не створювала перешкод ОСОБА_3 у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_3 має ключі від вхідних дверей до квартири, які є також у її батька ОСОБА_1, а також вона має вільний доступ до квартири. Однак багато років ОСОБА_3 до квартири навіть не заходила. Не проживаючи у квартирі, ОСОБА_3 не знімається з реєстрації за вказаною адресою. У зв'язку з цим на неї нараховуються комунальні платежі, плата за газ, інші платежі, які сплачувати доводиться ОСОБА_2, через що вона має матеріальні збитки. Так як ОСОБА_3 без поважних причин не проживає у квартирі з 1998 року, тобто більше, ніж шість місяців, ОСОБА_2 вважає, що ОСОБА_3 втратила право користування жилим приміщенням у спірній квартирі.Крім того, реєстрація ОСОБА_3 в квартирі перешкоджає ОСОБА_2 в повній мірі володіти і користуватись квартирою, вселяти в неї інших осіб, при необхідності - приватизувати її, тобто обмежує мене у здійсненні прав, передбачених житловим кодексом України та іншими законами України.

Позивач ОСОБА_1 та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, та просили суд задовольнити їх у повному обсязіз підстав викладених в уточненій позовній заяві. В судовому засіданні ОСОБА_1 додав, що мотивом його позову є відносини, що фактично склалися між ним та його колишньою дружиною, а саме встановлення факту того, що сім'я ОСОБА_1 розпалася та ОСОБА_1 з ОСОБА_2 не бажають проживати однією сім'єю, вести спільне господарство, тощо. Реєстрація ОСОБА_2 на сьогоднішній день є непотрібною та шкідливою для наймача цієї квартири ОСОБА_1, адже він повинен сплачувати кошти за комунальні послуги на сторонню, на сьогоднішній день, йому людину.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 просили відмовити у повному обсязі, надавши письмові заперечення.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні заперечували проти позову ОСОБА_1 та просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість. ОСОБА_2 та її представник підтримали зустрічній позов, та просили суд його задовольнити у повному обсязіз підстав викладених в зустрічній позовній заяві. В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 з 1989 року. Від зазначеного шлюбу вони дітей не мають. З березня 2014 року шлюбні та сімейні відносини між нами припинені. Відчуження між ними розпочалось ще понад двох років тому, однак вони продовжували мешкати разом в квартирі за адресою: АДРЕСА_1. В березні 2014 року ОСОБА_1 шляхом сварок та фізичного насилля змусив ОСОБА_2 піти з квартири і вона тимчасово мешкає у своєї матері ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1. Після березня 2014 року вона продовжувала періодично користуватись спірною квартирою і користувалась нею до червня 2014 року в часи, коли в квартирі був відсутній ОСОБА_1 ( на роботі, у відрядженнях тощо ). ОСОБА_1 на початку червня 2014 року змінив серцевину замка на вхідних дверях до квартири, внаслідок чого замінив ключі і таким чином унеможливив для неї входження в квартиру і користування нею. Вважає, що в спірній квартиріз червня 2014 р. вона не мешкає з поважних причин і за нею зберігається право на жиле приміщення в квартирі. Іншого житла вона не має.

Відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_3 проти позову про визнання її такою, що втратила право користування спірною квартирою заперечувала, поясняючи, що дійсно, починаючи з 1998 року не мешкала в квартири, бо вийшла заміж. У двох шлюбах у неї народилось троє хлопчиків, які зареєстровані за місцем реєстрації батьків, бо проти реєстрації та проживання її з дітьми в спірній квартири заперечувала мачуха - ОСОБА_5, тому вона у

різній час мешкала у винайманих квартирах та у квартирі свекрухи. Проте, після того, як

ОСОБА_2 у березні 2014 року залишила спірну квартиру,вона з чоловіком стала мешкати в ній разом з батьком однією родиною. Пояснила, що в березні 2014 року ОСОБА_2 дійсно вивезла свої особисті речі та громіздку побутову техніку, як то кондиціонер, бойлер, пральна машинка, про свідчать фотографії надані батьком -ОСОБА_1 до позову. На теперішній час вона вже більше року мешкає у квартирі, сплачує комунальні витрати. Крім того, додала, що також до дня смерті у квартирі був прописаний син ОСОБА_2, який також не мешкав у квартирі і не сплачував комунальні послуги, і жодного разу до грудня 2014 року батьками не ставилось питання про виписку її та покійного сина ОСОБА_2 з квартири. Вважає, що подання позову до неї є відгуком на позов батька з метою приватизації квартири без її участі.

Представник третьої особи - Ленінський РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, про день та слухання справи був повідомлений належним чином.

Представник третьої особи - МКП «Основаніє» в судове засідання не з'явився, про день та слухання справи був повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст.59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлено, що відповідно до ордера на житлове приміщення №3700 від 26.09.1991 р., виданого ОСОБА_1, йому була надана квартира АДРЕСА_1, яка складається із трьох кімнат жилою площею 42,36 кв.м., для проживання в ній сім'ї.(а.с.5).

Наймачем квартири АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_1.

На теперішній час в спірній квартирі, крім позивача ОСОБА_1, також зареєстровані: ОСОБА_2, а також його донька -ОСОБА_3, що підтверджується довідкою про склад родини №0785 від 20.10.2014 р., виданою начальником Центру обслуговування споживачів №8 МКП «Основаніє» Запорізької міської ради (а.с.6).

Актом начальника Центру обслуговування споживачів №8 МКП «Основаніє» Запорізької міської ради №108 від 16.10.2014 р. встановлено, що ОСОБА_2 з березня 2014 року не проживає в спірній квартирі, всі речі з квартири вивезла. (а.с.7).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05.03.2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя встановлено, що з березня 2014 року сторони не мешкають разом.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 визнала факт не проживання у спірній квартирі з березня 2014 року, але застережила, що це відбувається з підстав неможливості сумісного проживання з позивачем, який її змусив шляхом сварок та фізичного насилля покинути квартиру. Крім того, підтвердила, що вивезла свої особисті речи та деякі меблі.

Разом з тим, будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 застосовував до відповідачки за первісним позовом фізичне насильство та змусив її покинути квартиру суду не надано. Як і не надано доказів неможливості сумісного проживання з позивачем.

Так, відповідно до наданих суду документів (а.с. 44-50) встановлено, що спадкову квартиру АДРЕСА_12, після померлої матері, ОСОБА_1 за довіреністю уповноважив саме ОСОБА_2 продати, визначаючи суми, строки та інші умови на свій розсуд, дав згоду на купівлю нею на своє ім'я квартири, розташованої за

адресою: АДРЕСА_5,що на думку суду свідчить про те, що ще на лютий 2014 року між подружжям існували довірительні відносини.

До пояснень свідків з боку відповідачки у справі суд відноситься критично, бо в супереч самим же свідченням ОСОБА_2 свідки пояснювали, що вони перебували в квартирі опісля березня 2014 року аж до червня 2014 року, при цьому всі речі у квартирі знаходилися на своїх місцях. Окремо слід відзначити шафу-купе зі скляними великими дверцятами який був розташований при вході в квартиру, який за свідченнями ОСОБА_2 вона повернула своїй матері в березні 2014 року, проте всі свідки дали показання про те, що він перебував на своєму місці і в квітні і в травні, що не може бути правдою. Крім того, слід зазначити, що пояснення свідків, що «я був у квартирі зимою, десь у квітні-травні», взагалі протиричить здоровому глузду.

Посилання ОСОБА_2 на те, що до червня 2014 року вона у відсутність ОСОБА_1.(коли останній був на роботі та у відрядженнях) продовжувала періодично користуватися квартирою, з якої вивезла особисті речи, є досить сумнівними, бо звідки, не мешкаючи та не спілкуючись, ОСОБА_2 могла знати про відрядження, ОСОБА_1, який в судовому засіданні пояснив, з 12.03.2014 року не бачив своєї дружини тривалий час та не знаходив жодних доказів її перебування у квартирі.

Твердження позивачки за зустрічним позовом про те, що вона не має іншого житла спростовується наявністю нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5. та наявністю квартири АДРЕСА_6, яка залишилася після смерті її сина ОСОБА_6 (.а.с.59-60), спадкоємицею якого вона є разом із невісткою та дітьми покійного,і де вона наразі мешкає.

Крім того, у позовній заяві ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поданій до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, зазначено місце її реєстрації та проживання: АДРЕСА_1. Також зазначено місце її тимчасового знаходження та адреса для листування: АДРЕСА_7. Вказано, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1. Також в позовній заяві про розірвання шлюбу зазначено, що в березні 2014 р. ОСОБА_1 змусив її залишити місце їхнього постійного проживання - квартиру за адресою: АДРЕСА_8, вона пішла із вказаної квартири і оселилася у своєї матері ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_9.(а.с.62-63).

Згідно ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

В силу ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Оскільки судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 в спірній квартирі не проживає без поважних причин з березня 2014 року по цей час, що доведено наданими доказами, тому в силу ст. 71 ЖК України, суд вважає, що вона втратила право користування вищевказаної квартирою, оскільки добровільно покинула квартиру та більше шести місяців не проживає в ній без поважних причин, жодних зобов'язань пов'язаних з квартирою відповідачка не несе, спірною квартирою не користується, повністю припинила

виконувати обов'язки, пов'язані з утриманням, оплатою житлового приміщення та

комунальних послуг, не цікавиться спірним приміщенням, не поверталася до спірної квартири. Також ОСОБА_2 підлягає зняттю з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

В зв'язку з чим, її позовні вимоги про усунення перешкод у користування жилим приміщенням та вселення, задоволенню не підлягають.

Вимоги стосовно визнання ОСОБА_3 такою що втратила право користування квартирою, задоволенню не підлягають з наступного.

В судовому засіданні сторонами не заперечувалось, що ОСОБА_3 не мешкала у спірній квартири, через непризнанні стосунки з ОСОБА_2, яка заперечувала можливість проживання ОСОБА_3 та її дітей у спірні квартирі, проте питання про її виписку за весь цей час не підіймалося. ОСОБА_1 заперечує проти виписки ОСОБА_3 та не вважає її такою що втратила право на користування квартирою.

Крім того, слід зазначити, що саме ОСОБА_2 в судовому засіданні неодноразово посилалась на те, що вона не бажає виписувати падче рицю, і її позов є лише відповіддю на позов ОСОБА_1 , який не бажає приватизувати та розділити спірну квартиру. Мотивів мешкати у вказаному приміщенні ОСОБА_2 не виявила.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1, знявши її з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа: МКП «Основаніє» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, про вселення в квартиру, про усунення перешкод у користуванні квартирою відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особа, без участі якої було постановлено рішення, має право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: