Єдиний унікальний номер 234/7082/15-ц Номер провадження 22-ц/775/232/2015
Єдиний унікальний номер 234/7082/15-ц
Номер провадження 22-ц/775/232/2015
Категорія 55 Головуючий у 1 інстанції Чернобай А.О.
Доповідач Корчиста О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

08 липня 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючої: Корчистої О.І.

суддів: Осипчук О.В., Дундар І.О.

при секретарі: Лісовій Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Краматорського міського суду Донецької області від 19 травня 2015 року про відмову у прийнятті за заяви про видачу судового наказу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, Державної виконавчої служби України, Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про стягнення заробітної плати, інших виплат при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

встановив:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Краматорського міського суду Донецької області з заявою про видачу судового наказу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, Державної виконавчої служби України, Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про стягнення заробітної плати, інших виплат при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

З урахуванням викладеного, заявниця ОСОБА_1 просила суд видати судовий наказ про стягнення із Державного бюджету України на її користь заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та інших виплат при звільненні в розмірі 9 186,15 гривень та середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 17 575, 53 гривен.

Ухвалою судді Краматорського міського суду Донецької області від 19 травня 2015 року у прийнятті заяви про видачу судового наказу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, Державної виконавчої служби України, Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про стягнення заробітної плати, інших виплат при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку, відмовлено.

В апеляційній скарзі заявниця ОСОБА_1 ставить питання про скасування зазначеної ухвали суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання сторони не зявились, повідомлялись належним чином. Апелянт ОСОБА_1 надала заяву з проханням розглянути справу без її участі, наполягала на задоволенні апеляційної скарги.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду Донецької області дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у прийнятті заяви про видачу судового наказу суд першої інстанції виходив з того, що у заяві про видачу судового наказу містяться вимоги щодо стягнення з Державного бюджету України заробітку за час затримки розрахунку, тобто частина заявлених вимог не підлягає розгляду в порядку наказного провадження. Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги про стягнення з Державного бюджету України нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та інших виплат при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку між собою повязані і окремий їх розгляд неможливий.

Колегія суддів апеляційного суду Донецької області погоджується із такими висновками судді першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що заявниця ОСОБА_1 подала заяву про видачу судового наказу, в якій ставить питання про стягнення з Державного бюджету України на її користь заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, інших виплат при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 17 575, 53 гривен.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ЦПК України. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Частиною 1 ст. 96 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано у разі, якщо, зокрема, заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Відповідно до ч.3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо: заявлено вимогу, не передбачену ст. 96 ЦПК України; із заяви і поданих документів вбачається спір про право; наявні обставини, зазначені у п.п. 2-5 ч. 2 ст. 122 цього Кодексу.

З розяснень, викладених у п.п. 8, 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23 грудня 2011 року № 14 вбачається, що відмова у прийнятті заяви про видачу судового наказу допускається з підстав, наведених у частині третій та абзаці 4 частини шостої статті 100 ЦПК України, про що суддею постановляється ухвала у строк, вказаний частиною сьомою статті 100 ЦПК України. Наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 ЦК України). Разом із тим лише той факт, що договірні зобов'язання (наприклад, у частині оплати заборгованості телекомунікаційних послуг чи послуг телебачення і радіомовлення) не виконуються, без обґрунтування причин, не вважається наявністю спору про право.

Якщо у заяві про видачу судового наказу об'єднано вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суддя ухвалою відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу в частині цих вимог, а щодо вимог, які підлягають розгляду в порядку наказного провадження, - вирішує питання про відкриття наказного провадження. Якщо такі вимоги між собою взаємопов'язані та окремий їх розгляд неможливий, то суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу (частина п'ята статті 100 ЦПК), але лише за умови сукупності таких підстав.

Враховуючи, що ОСОБА_1 було заявлено вимоги про стягнення з Державного бюджету України на її користь заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, інших виплат при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку, які повязані між собою, окремий їх розгляд є неможливий, але частина вимог не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а оскаржувана ухвала судді першої гає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу судді Краматорського міського суду Донецької області від 19 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді