У Х В А Л А

8 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:Лященко Н.П.,
Григор'євої Л.І.
Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа - Борщівська міська рада Тернопільської області, про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою.

Зазначав, що він є власником 3/8 частин квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину. ОСОБА_4 є власником квартири № 1 у цьому ж будинку на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24 червня 2005 року. Кожна квартира обладнана окремим входом.

Рішенням Борщівської міської ради № 1221 від 28 березня 2005 року ОСОБА_4 та матері позивача передано безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2.

Посилаючись на те, що відповідачі на місці єдиного заїзду звели кам'яний паркан, позбавивши його можливості заїзду до належної йому частини будинку, просив зобов'язати відповідачів знести встановлену кам'яну огорожу, зведену на місці заїзду до будинку АДРЕСА_2.

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 21 серпня 2014 року, позов задоволено частково: зобов'язано ОСОБА_4 відновити заїзд шириною 3 м до квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5, шляхом знесення кам'яної огорожі, встановленої на місці існуючого раніше заїзду; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 березня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення судів попередніх інстанції залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд рішень судів ОСОБА_4 порушує питання про скасування постановлених судами рішень та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову з підстав, передбачених пунктом 1 та 2 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, а саме статті 152 ЗК України та стаття 214 ЦПК України.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 лютого 2015 року та від 22 квітня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За змістом пункту першого частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовим рішенням у подібних правовідносинах слід розуміти таке, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд першої інстанції, з висновками якого погодились апеляційний та касаційний суди, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, виходив із того, що ОСОБА_4 на місці спільного заїзду до будинку звела кам'яну огорожу, чим позивачу чинить перешкоди у здійсненні ним права користування квартирою і прибудинковою територією.

Разом з тим ухвали суду касаційної інстанції, надані заявником як приклад неоднакового застосування норм матеріального та процесуального права, не можуть бути зразками неоднакового застосування, оскільки в обох справах судами постановлено рішення про відмову в позові через недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, зокрема щодо порушень відповідачами прав позивачів.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа - Борщівська міська рада Тернопільської області, про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді:Н.П. Лященко
Л.І. Григор'єва
В.М. Сімоненко