Справа № 367/4029/14 Головуючий у І інстанції Кухленко Д. С.
Провадження № 22-ц/780/1535/15 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко
Категорія 18 24.03.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

24 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.

суддів: Іванової І.В., Олійника В.І.,

при секретарі: Петленко І.О.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 жовтня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 24.05.2006 р. між АППБ «Аваль» (назву якого змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідачу було надано кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 33 320,00 доларів США. Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач не дотримався умов кредитного договору і з 06.10.2010 р. не погашає кредит та не сплачує відсотки за його користування. З метою врегулювання заборгованості 22.04.2009 р. між ОСОБА_2 та позивачем було укладено Додаткову угоду до кредитного договору, згідно якої було реструктуризовано кредит, а також на період з 15.05.2009 р. до 15.10.2009 р. встановлено кредитні канікули. Незважаючи на усі умови встановлені позивачем відповідач продовжує недотримуватись умов кредитного договору, а тому станом на 07.04.2014 р. заборгованість за кредитним договором становить 19 152,54 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 222190,57 грн. Заборгованість за відсотками - 10 135,62 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 11 7584,36 грн. Пеня складає - 129 584,69 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 1 503 325,21 грн.

Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі - 158 872,85 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 843 100,14 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 жовтня 2014 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач в своїй апеляційній скарзі просив його скасувати з підстав неповного з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються ; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судове рішення вищезазначеним вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами укладений договір про надання кредиту, позивач звернувся до суду із даним позовом зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Вказані висновки не узгоджуються із вимогами закону.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ КБ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 24.05.2006 року укладений кредитний договір №014/06-11/1784, умови якого були змінені 22.04.2009 року, про що було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору. У зв'язку із невиконанням Відповідачем зобов'язань за кредитним договором позивач просив стягнути з останнього 1 843 100,14 грн.

Відповідно до п. 6.5. кредитного договору кредитор набуває право дострокового стягнення заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків та штрафних санкцій у випадку невиконання позичальником умов цього договору та за умови попереднього (за 30 днів) повідомлення позичальника рекомендованим листом.

Позивач 11.03.2010 року направив Відповідачу претензію - повідомлення (вимогу) №09-14-01/352, в якій зазначено, що у зв'язку із невиконанням Відповідачем зобов'язань за кредитним договором банк вимагає у 30-денний термін виконати порушене зобов'язання та повернути в повному обсязі всю суму заборгованості за кредитним договором - 20 756,21 дол. США та 6 780,58 грн. нарахованої пені.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач належним чином не виконував умов кредитного договору, ним було прострочено внесення щомісячних платежів за кредитом ще 2010 року і з цього періоду позивач довідався про порушення свого права.

В поданій до суду заяві представник відповідача наполягав на застосуванні наслідків пов'язаних із спливом позовної давності, передбачених ст. 267 ЦК України та просив відмовити у позові з цих підстав.

З матеріалів справи також вбачається, що 03 січня 2012 року ОСОБА_2 звернувся з позовною заявою про визнання кредитного договору між сторонами недійсним та рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 грудня 2012 року в задоволені позову відмовлено (а.с. 72-76).

Тобто, відповідно до вимог ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебігу позовної давності починається заново.

Зважаючи, що позов ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним подано до Печерського районного суду м. Києва 03 січня 2012 року, трирічний строку позовної давності закінчується 03 січня 2015 року, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.

Підстави припинення зобов'язання передбачені гл. 50 ЦК України, зокрема ст. 599 передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняється права і обов'язки сторін зобов'язання.

Оскільки виконання умов кредитного договору відповідачем не було здійснено, зобов'язання не може бути припинено, а позивач має право на захист свого права щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.

За таких обставин укладений між сторонами кредитний договір не обмежений на певний період часу, так як боржник продовжує користуватись грошовими коштами кредитора та не виконує зобов'язання щодо сплати кредиту, процентів та інших платежів передбачений його умовами, а відтак правовідносини тривають і строк позовної давності не можу бути пропущеним.

Отже, як встановлено з матеріалів справи, Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у встановленому розмірі, однак ОСОБА_2 не забезпечив своєчасну сплату банку грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості наданим позивачем.

Судова колегія погоджується із зазначеним позивачем розрахунком, який ґрунтується на вимогах закону та підтверджується матеріалами справи, при цьому даний порядок нарахування узгоджується із нормами ст. 549 ЦК України та порядком, передбаченим кредитним договором та відповідачем не було поставлено під сумнів.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться звичайно.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1049 Цивільного кодексу передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, та самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

З урахуванням того, що відповідачем порушено умови кредитного договору, а саме не виконано належним чином, в обумовлені строки зобов'язання щодо оплати кредиту і відсотків у сумі, передбаченій цим договором, а Банк вправі вимагати стягнення заборгованості по кредиту, позов підлягає до задоволення як обґрунтований та доведений належними доказами в судовому засіданні.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються судові витрати, понесені позивачем, а саме 3 654,00 грн. судового збору при розгляді справи у суді першої інстанції та 1 827,00 грн. за подання апеляційної скарги, а всього 5 481 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 1 843 100,14 (один міліон вісімсот сорок три тисячі сто) грн. 14 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 5 481 (п'ять тисяч чотириста вісімдесят дві) грн..

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: