Справа № 359/2956/15-ц
Провадження № 2/359/1259/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Величка В.П.,

при секретарі судового засідання Шукало М.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою Відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, відділ державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

На початку квітня 2015 року позивач звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, який обґрунтовувала наступним.

20 березня Позивач довідалась, що Третьою особою-2 - ВДВС Бориспільського МРУЮ про відкрите виконавче провадження №39516324 про звернення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса №5093; виданого Відповідачем-2 - Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про звернення стягнення на рухоме майно - земельна ділянка площею 0,247га, що знаходиться на території с. Глибоке, Бориспільського району, що належить на праві власності позивачу.

Позивач стверджує, що оскільки, на момент вчинення виконавчого напису, 19 липня 2013 року, існував спір щодо кредитного договору № МL-017/028/2008 від 06 серпня 2008 року та з моменту виникнення права вимоги минуло більше трьох років, тому оспорюваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню.

В судовому засіданні представник позивача, який представляє інтереси також і третьої особи ОСОБА_5, предявлений позов підтримав в повному обсязі та просить його задовольнити.

Представник Відповідача -1 в судовому засіданні заперечила проти позову, вважала, що відсутні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Треті особи відділ державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції та приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, через канцелярію суду подали заяви з проханням слухати справу у свою відсутність. Про своє відношення до позову суд не повідомили.

Інші учасники цивільного процесу, будучи належним чином повідомленими, в судове засідання не зявились.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що 06 серпня 2008 року між позичальником ОСОБА_5 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», був укладений Кредитний договір № МL-017/028/2008.

Згідно з Кредитним договором, а також на підставі Кредитної заявки, Відповідач-1 надав Позичальнику кредит в сумі 35 525,00 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором, 06 серпня 2008 року між ОСОБА_3 та Банком було укладено Договір іпотеки № РМL-017/028/2008. Відповідно до п. 3.1 Договору іпотеки предметом іпотеки за цим договором є земельна ділянка площею 0,2476 га, що знаходиться на території с. Глибоке Бориспільського району Київської області, кадастровий номер - :01:009:0091.

За умовами п. 2.1 вказаного Договору, іпотека за цим договором забезпечує вимоги ОСОБА_6 щодо виконання Іпотекодавцем кожного і всіх його боргових зобовязань за Кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього. Пунктом 3.1 Кредитного Договору передбачено, що в якості забезпечення Позичальником всіх своїх зобовязань за Кредитним договором, Позичальник зобовязався передати чи/та забезпечити передачу майновим поручителем в іпотеку Банку Предмет іпотеки, що перебуває у власності Позичальника чи/та майнового поручителя.

Статтею 6 Договору іпотеки передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель може задовольнити такі вимоги: всі боргові зобовязання, не сплачені Іпотекодавцем, в тому числі заборгованість по овердрафту; вимоги, стосовно повного відшкодування всіх збитків, завданих порушенням Іпотекодавцем його зобовязань за цим договором, а також всіх фактичних витрат, понесених ОСОБА_6 у звязку з реалізацією його прав за цим договором.

Згідно п. 6.2 Договору іпотеки, іпотечним випадком є несплата боржником ОСОБА_6 будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Кредитному договорі. Пунктом 6.3. Договору іпотеки передбачено право ОСОБА_6 звернутись до уповноважених органів (зокрема таким є приватний нотаріус) за захистом своїх прав в порядку, встановленому законодавством.

Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» і разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Пунктом 1.9.1 Кредитного Договору передбачено, що Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому, або у визначений Банком частині, у випадку невиконання Позичальником своїх зобовязань за цим договором, або умов договору іпотеки.

У звязку з тим, що Позичальник порушив умови Кредитного договору, а саме не виконував належним чином, в обумовлені строки зобовязання щодо оплати кредиту і відсотків, відповідач був вимушений звернутися до нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3.1. глави 16 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» № 296/5 від 22 лютого 2012 року нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Пунктом 1-1. Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172, передбачено, що для вчинення виконавчого напису за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобовязанням до закінчення строку виконання основного зобовязання, нотаріусу подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору;

б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобовязання;

в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобовязання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості;

г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового звязку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобовязання;

ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Всі документи з урахуванням вимог законодавства були подані нотаріусу. Зокрема, для вчинення виконавчого напису № 5093 від 19 липня 2013 року нотаріусу були надані, зокрема, наступні документи:

· копія Кредитного договору № МL-017/028/2008 від 06 серпня 2008 року;

· оригінал Договору іпотеки № РМL-017/028/2008 від 06 серпня 2008 року;

· заява нотаріусу;

· розрахунок заборгованості;

· досудова вимога про погашення заборгованості тощо.

Тобто, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», було надані всі документи, передбачені законодавством, для вчинення виконавчого напису, за результатами перевірки яких приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було правомірно вчинено виконавчий напис № 5093 від 19 липня 2013 року.

Також вбачається, що виконавчий напис було вчинено з урахуванням 3-річного строку давності. Це підтверджується наступним.

Досудову вимогу ОСОБА_3 щодо виконання нею своїх обовязків за Договором іпотеки № РМL-017/028/2008 від 06 серпня 2008 року було направлено 18 червня 2011 року.

20 червня 2011 року ОСОБА_3 отримала Досудову вимогу вих. № 7927 від 02 червня 2011 року.

Отже, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» мав право протягом 3-х років звернутися до уповноважених органів за захистом свої прав в разі невиконання вимоги в добровільному порядку.

Оскільки досудова вимога була направлена 18 червня 2011 року, строк давності щодо звернення стягнення на предмет іпотеки закінчився 18 червня 2014 року. А, оскільки виконавчий напис було вчинено 19 липня 2013 року, то строк давності щодо звернення стягнення на предмет іпотеки був дотриманий іпотекодержагелем.

У відповідності до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека є дійсною до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобовязання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцяти-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

У своїй позовній заяві Позивач вказує на те, що нотаріусом, при вчиненні виконавчого напису № 5093 від 19 липня 2013 року, було порушено положення ст. 88,89 Закону України «Про нотаріат» та Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки не було перевірено факт безспірності заборгованості боржника перед Відповідачем.

Однак, з таким твердженням Позивача суд не погоджується, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 3.5 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 травня 2012 року № 296/5 при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172.

Враховуючи положення п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172, Відповідачем були надані документи, що підтверджують безспірність заборгованості Позичальника та документи, що встановлюють прострочення заборгованості, зокрема, розрахунок заборгованості за Кредитним договором та досудову вимогу про погашення заборгованості.

18 червня 2011 року Позивачу (майновому поручителю) була направлена Досудова вимога вих. №7927 від 02 червня 2011 року про погашення заборгованості. ОСОБА_3 отримала Досудову вимогу вих. № 7927 20 червня 2011 року та мала право, в разі непогодження, подати заперечення на неї.

На адресу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та/або АТ «ОТП Банк» лист від ОСОБА_3, який би свідчив про заперечення нею досудової вимоги, не надходив. З урахуванням вищевикладеного. оскільки Позивачем жодним чином не були оспорені суми, відображені у даній досудовій вимозі, суми заборгованості були визнані Позивачем.

Безспірність заборгованості була перевірена нотаріусом у такому порядку: боржник був повідомлений про порушення кредитних зобовязань, мав час ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору, проте цього не зробив. Отже, нотаріусом правомірно було встановлено, що заборгованість є безспірною.

З урахуванням вищевикладеного, твердження Позивача про те, що безспірність заборгованості за Кредитним договором нотаріусом не була перевірена при вчиненні виконавчого напису, є безпідставним.

Також Позивач вказує, як на доказ наявності спору щодо розміру заборгованості за Кредитним договором, на провадження Дарницького районного суду м. Києва у цивільній справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № МL-017/028/2008 від 06 серпня 2008 року.

Однак, спір з правовідносин за Кредитним договором № МL-017/028/2008 від 06 серпня 2008 року, існував між іншими сторонами ОСОБА_5 та ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Окрім того, вимоги про звернення стягнення за заставне майно та стягнення заборгованості за кредитним договором є різними способами захисту права.

Станом на час розгляду справи в суді Договір іпотеки № РМL-017/028/2008 від 06 серпня 2008 року є дійним, зобовязання за ним не припинені, а, отже, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» має право задовольнити свої вимоги та реалізувати свої права, що випливають з даного договору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України.

З огляду на вищезазначене, позовна заява ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст., 3, 10, 60, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Скасувати заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 2 квітня 2015 року.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду виготовлено 2.06.2015р.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду

Київської області ОСОБА_7