Справа №2/489/783/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 р. Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді Губницького Д.Г., при секретарі Наумкіній І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Миколаївгаз» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив визнати незаконним та скасувати наказ №585-ОС від 08 грудня 2014 р. про його звільнення, поновити на роботі на посаді начальника сервісного центру з повірки лічильників та інших приладів управління контролю та організації обліку газу ПАТ «Миколаївгаз», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу по день поневолення на роботі і стягнути відшкодування моральної шкоди 50000 грн..

В обґрунтування підстав позову, які надалі збільшив (а.с.22-24), зазначив, що його було звільнено за прогул без поважних причин за період відсутності на роботі коли хворіла його малолітня донька, яку він виховує самостійно, а мати дитини не мала змоги надати допомогу у догляді за дитиною. Крім того, адміністрація відповідача протиправно впливала на лікарів міської лікарні №2 та посадових осіб Управління охорони здоровя Миколаївської обласної державної адміністрації і він внаслідок цього не міг взяти лікарняний на час відсутності на роботі вже для себе особисто для лікування наявної у нього травми руки.

В судовому засіданні позивач з представником позовні вимоги підтримали. Позивач суду пояснив, що після звільнення не працевлаштований. Пояснив, що 02-05 грудня 2015 р. були робочими днями, режим роботи 5 днів на тиждень..

Представник відповідача просив у позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, показання свідків, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини.

У відповідності до Правил внутрішнього трудового розпорядку, затверджених 20 грудня 2013 р. на підприємстві діє 5 денний робочий тиждень (п.5.1.), працівник до початку роботи повинен відмітити свій прихід на роботу (п.5.3.). Працівники зобовязані працювати сумлінно, виконувати робочий режим, вимоги цих Правил (п.3.1. «а»). За порушення трудової дисципліни до працівника органом, якому надано право прийняття на роботу даного працівника може бути застосоване одно з двох видів стягання: догана або звільнення (останнє за у т.ч. за п. 4 ст. 40 КзпП України) (п.7.1.,7.3.). До застосування дисциплінарного стягання працедавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. У випадку відмови працівника дати письмові пояснення складається відповідний акт (п.7.3.). Припинення трудового договору оформлюється наказом голови правління (п.2.9.) (а.с.131-135).

Згідно посадової інструкції позивача, з якою він ознайомлений у серпні 2014 р. передбачена його відповідальність за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку (п.4.1.) (а.с.126-130)

05 грудня 2014 р. позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про оформлення йому в обовязковому порядку відпустки без збереження заробітної плати на підставі ст. 25 Закону України «Про відпустки» у звязку із хворобою доньки з 01 грудня по 05 грудня 2014 р. До заяви додана довідка лікаря КЗ «Центр первинної медико санітарної допомоги №2» ОСОБА_2 №970, датована 07 грудня 2014 р., про невідвідування ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 дитячого садку з 01 по 5 грудня 2014 р. через захворювання ГРВІ (а.с.58,59)

05 грудня 2014 р. комісією відповідача складено акт, затверджений головою правління, про відсутність позивача на роботі протягом робочого часу з 02 по 05 грудня 2014 р. без попередження про причини відсутності (а.с.55).

05 грудня 2014 р. голова правління відповідача звернувся до обєднаної профспілкової організації, утвореної на підприємстві, з поданням про надання згоди звільнення позивача згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин (а.с.65).

На підставі розпорядження №32 від 05 грудня 2014 р. про проведення службового розслідування комісією відповідача було складено висновок від 08 грудня 2014 р., затверджений головою правління, яким було встановлено, що документів, які підтверджують поважність причин відсутності на роботі з 02 по 05 грудня 2014 р., у т.ч. листка непрацездатності по догляду за дитиною, позивач не надав, а дозволу на надання відпустки без збереження заробітної плати він не отримував. Відсутність позивача протягом зазначеного періоду кваліфікована як прогул та запропоновано вирішити питання про звільнення його на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с.60-62, 64).

08 грудня 2014 р. позивачу письмово було запропоновано надати письмові пояснення причин відсутності на робочому місці, при ознайомленні з цим листом позивач на ньому написав щона такі причин викладені в його заяві від 05 грудня 2014 р. вх.. №1706 (а.с.56). Такі пояснення були розцінені комісією відповідача як відмова від дачі пояснень акт від 08 грудня 2014 р. (а.с.57).

08 грудня 2014 р. на засідання обєднаної профспілкової організації підприємства було вирішено надати згоду адміністрації відповідача на звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с.66-68).

08 грудня 2014 р. наказом голови правління відповідача №585-ОС від того ж числа позивача було звільнено з посади начальника управління контролю та організації обліку газу, сервісний центр з повірки лічильників та інших приладів за п. 4 ст. 40 КЗпП України - за прогул без поважних причин. З наказом позивач ознайомився 08 грудня 2014 р., висловив письмове зауваження про незгоду з ним (а.с.54).

Відповідно до довідки КЗ «Центр первинної медико санітарної допомоги №2» від 02 квітня 2015 р. ОСОБА_3 звернулася по допомогу в сімейну амбулаторію №2 так як знаходилася у бабусі за адресою: АДРЕСА_1, була оглянута дільничним лікарем ОСОБА_2, яка встановила діагноз ОРВЗ, гострий трахеїт, призначила лікування і видала довідку №970 від 05 грудня 2014 р. про те, що дитина знаходилася вдома з 01 по 05 грудня 2014 р., а 07 грудня 2014 р. на довідці відмічено що будинок поза карантином. Лист непрацездатності по догляду за дитиною будь якій особі не видався (а.с.77-80).

Згідно довідки дошкільного навчального закладу №127 від 30 березня 2015 р. ОСОБА_3 відвідувала дитячий садочок 02 та 04 грудня 2014 р., а 01,03,05 грудня 2014 р. не відвідувала (а.с.81).

Суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідач не заперечував свою відсутність у робочий час протягом періоду з 02 по 05 грудня 2015 р. включно, але вважав, що у нього були поважні причини передбачені законодавством для оформлення відпустки без збереження заробітної плати. Але з цим погодитися неможна.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму ВС України N 9 від 06 листопада 1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Відповідно до пп. 1.1, 1.3.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13 листопада 2001 року N 455 зі змінами та доповненнями, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності, який видається фізичним особам, які проживають в Україні і працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та господарюванн

Згідно з п.п.3.1., 3.3., 3.4. вищезгаданої Інструкції, для догляду за хворим членом сім'ї листок непрацездатності видається лікуючим лікарем одному із працюючих членів сім'ї або іншій працюючій особі, що фактично здійснює догляд. Для догляду за хворою дитиною віком до 14 років листок непрацездатності видається на період, протягом якого дитина потребує догляду, але не більше 14 календарних днів, а для догляду за дитиною, постраждалою внаслідок аварії на ЧАЕС, на весь період її хвороби, включаючи санаторно-курортне лікування. Якщо дитина продовжує хворіти, то особі, яка здійснює догляд за хворою дитиною, після закінчення максимального терміну листка непрацездатності, передбаченого законодавством України, видається довідка за формою, встановленою МОЗ України (ф. N138/0).»

Отже, довідка КЗ «Центр первинної медико санітарної допомоги №2» від 05 грудня 2014 р. про захворювання доньки позивача не була доказом його непрацездатності.

Посилання в позові що його сімя складається з двох осіб він сам та донька, оскільки місце проживання дитини визначено за нотаріальним договором із ним та матірю дитини, не виключає можливості матері брати участь матері у вихованні дитини, що встановлено рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 17 грудня 2014 р. за попереднім трудовим спором між тими ж сторонами. Посилання в позові на обєктивну неможливість матері брати участь в догляді за дитиною жодним чином не підтверджується.

Крім того, дитина з 02 по 05 грудня 2015 р. знаходилася у дошкільному навчальному закладі два робочих дні.

Крім того, Законом України «Про відпустки» передбачено надання двох видів відпусток без збереження заробітної плати: відпусток, що надаються працівникам на підставі суб'єктивного права, тобто в обов'язковому порядку, і відпусток, що надаються за погодженням сторін трудових відносин - роботодавця і працівника.

Позивач не довів у нього субєктивного право передбаченого переліком у ст. 25 вказаного Закону (в діючій на час виникнення спірних правовідносин редакції), про таку підставу не зазначено і в його заяві яка надійшла до відповідача 05 грудня 2014 р. Про таку обставину не зазначено і в позові.

Посилання на додаткову підставу позову про нібито протиправний вплив адміністрації відповідача, що виключило оформлення (продовження) йому лікарняного понад 01 грудня 2014 р. є надуманими.

Лікар ОСОБА_4, завідував хірургічного відділення міської лікарні №3, допитаний в якості свідка суду показав, що за медичними показниками листок непрацездатності позивачу, який мав травму руки, був подовжений лише до 01 грудня 2014 р., до роботи йому було приписано стати 02 грудня 2014 р., протиправний вплив на нього з чогось боку заперечував. Зазначив, що позивач погрожував неприємностями, якщо лікарняний йому не буде виписаний.

Протиправність дій адміністрації відповідача щодо не оформлення листка непрацездатності позивачу до 02 грудня 2014 р. у лікарській установі жодним належним доказом не підтверджена. До показів свідка ОСОБА_5 брата позивача про вислови лікарів міської лікарні №3 про такий вплив суд ставиться критично з огляду на родинний звязок і зацікавленість у результаті розгляду справи.

Оскільки ця підстава позову не доведена протиправними діями/бездіяльністю відповідача, то вона є недоведеною.

Показання свідка ОСОБА_6 сусідки по місцю реєстрації позивача про те, що вона доглядала дитину позивача на його прохання наприкінці грудня 2014 р. поки він ходив на перевязування обставин по справі встановлених на підставі наведених вище доказів не спростовують.

Таким чином, не вихід позивача на роботу з 02 по 05 грудня 2014 р. правильно кваліфікований відповідачем як прогул без поважних причин і захід дисциплінарного стягнення застосовано у межах та на підставах передбачених правилами трудового розпорядку.

Тому у задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним наказу про звільнення та його скасуванні, як і у задоволенні похідних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, відшкодування моральної шкоди, слід відмовити.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в тому ж порядку і в той самий строк, який обраховується з дня отримання копії цього рішення..

Суддя Д.Г. Губницький