Справа № 127/7253/15-ц Провадження № 22-ц/772/1877/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 25Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі :

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів : Шемети Т.М., Луценка В.В.

При секретарі : Сніжко О.А.

За участю: відповідача ОСОБА_2 і його представника адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2015 року по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО-Медсервіс» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

В с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ПрАТ «Страхова компанія «АСКО-Медсервіс» звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в сумі 4 751,99 гр. в порядку регресу.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО-Медсервіс» відшкодування в порядку регресу в розмірі 4 751,99 гр. судовий збір в сумі 243,60 гр.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду і відмовити Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «АСКО-Медсервіс» в задоволенні позову.

Зазначив, що рішення суду підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування норм матеріального права, в саме п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка містить відсилку на підпункт 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Відповідач і його представник підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити і, скасувавши рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, надіслав письмові заперечення, у яких просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, а рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення відповідача і його представника, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 10 серпня 2014 року уклав із Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АСКО-Медсервіс» договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого застрахував свою цивільно-правову відповідальність, повязану з експлуатацією автомобіля НОМЕР_1, оформивши поліс № АІ/3600176 із терміном дії: з 11.08.2014 року до 10.08.2015 року, яким визначену страхову суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну в розмірі 50 000гр., без визначення франшизи (а. с. 7).

11 серпня 2014 року о 9.30 год. відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_2 і рухаючись по автодорозі Стрий-Знамянка 377 км + 850 км., порушив Правила дорожнього руху в Україні, а саме: не переконався перед перестроюванням, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, допустив зіткнення із автомобілем НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4, від чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 8 вересня 2014 року, яка набула законної сили 19 вересня 2014 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України і призначено йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гр. на користь держави (а. с. 6).

9 жовтня 2014 року ОСОБА_4 подав до страхової компанії «АСКО-Медсервіс» заяву про виплату страхового відшкодування за обовязковим страхуванням цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, якою просив виплатити йому страхове відшкодування за збитками, завданими внаслідок ДТП за участю страхувальника ОСОБА_2, що мала місце 11.08.2014 року (а. с. 8-9).

За заявою позивача проведено авто-товарознавче дослідження по питанню визначення розміру матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу PEUGEOT EXPERT, реєстраційний номер НОМЕР_4, ОСОБА_4 в результаті пошкодження при ДТП, станом на 25 вересня 2014 року та оформлено звіт № 14/756 про визначення матеріального збитку завданого власнику, який склав 5 702,39 гр. (а. с. 13-18 і 19-27).

Позивач оформив страховий акт № 091-14-270 від 9.12.2014 року про виникнення страхового випадку, повязаного із завданням шкоди майну третіх осіб внаслідок ДТП, яким встановлено розмір страхового відшкодування в сумі 4 751,99 гр.(5 702,39, в тому числі ПДВ 950,40 гр. та при франшизі розміром 0 гр.) (а. с. 12).

Платіжним дорученням № 0002027 від 12 грудня 2014 року ПрАТ «Страхова компанія «АСКО-Медсервіс» страхове відшкодування в сумі 4 751, 99 гр. виплачено ОСОБА_4 (а. с. 11).

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За правилами статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потеплілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір гне встановлений законом.

Згідно розяснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 26 і 27 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 1 березня 2013 року, до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У випадку регресу одне зобовязання замінює собою інше. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права, зокрема, статтею 1191 ЦК України, а також статтею 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Підпунктом «ґ» пункту 38.1.1 пункту 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Отже, наведена норма матеріального закону дає страховику право на предявлення регресного позову до страхувальника, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, за умови неповідомлення страховика про настання такої дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 989 ЦК України визначені основні обовязки страхувальника та зазначено, що договором страхування можуть бути встановлені також інші обовязки страхувальника (частина 2). Одним із зазначених обовязків страхувальника являється повідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором (пункт 5 частини 1 цієї статті).

Відповідно до підпункту 33.1.4. пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Зазначені правові норми встановили обовязок страховика повідомити страхувальника про настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання цієї дорожньо-транспортної пригоди і таке повідомлення повинно бути подано обовязково у письмовій формі встановленого зразка, а не у вигляді будь-якого іншого повідомлення, в тому числі у телефонному режимі.

Отже, вказаним законом регламентовано право страховика подати регресний позов до страхувальника, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду і таке право виникає у нього за наявності існування факту неповідомлення страховика про таку пригоду у встановлені законом строки та це повідомлення має бути вчинено лише у письмовому вигляді.

За таких обставин колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача в порядку регресу 4 751,99 гр. суми виплаченого страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що він протягом перших хвилин після дорожньо-транспортної пригоди повідомив страховика про цю пригоду у телефонному режимі, здійснивши телефонний дзвінок на гарячу лінію страховика, не можуть вплинути на висновок суду, оскільки таке повідомлення має бути вчинено лише у письмовій формі шляхом подачі письмової заяви встановленого зразка.

Інші доводи апеляційної скарги, які на думку відповідача не надають права позивачеві на предявлення регресного позову, а саме, відсутності умов визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спростовуються вищенаведеним та правовою позицією, викладеною у висновку Верховного Суду України у справі № 6-1цс14, зокрема, про те, що неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесення до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод і виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регрес-ний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову.

З урахуванням наведеного апеляційна скарга відповідача не підлягає до задоволення, а рішення суду не підлягає до скасування, оскільки суд всебічно і повно встановив всі фактичні обставини справи, надав обєктивну оцінку наявним у ній доказам і правильно застосував норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_5

Судді: /підпис/ ОСОБА_6

/підпис/ ОСОБА_7

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська