Провадження № 2/235/1662/15
Справа № 235/2750/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2015 року місто Красноармійськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Карабан І.І.

при секретарях Харт А.О., Гайдаржи Н.І.

за участю позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Красноармійськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення в квартиру, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такої, що втратила право користування житловим приміщенням, Третя особа: ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИВ:

07 травня 2015 року до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про вселення в квартиру звернулась ОСОБА_1. Просила вселити її разом з малолітніми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_1, зобов'язавши відповідача надати ключі від квартири та виділити кімнату для проживання. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначила, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. В квартирі вона зареєстрована з 04 травня 2006 року. Оскільки сімейні відносини з відповідачем не склалися, він почав виганяти її з квартири, внаслідок чого вона 1 жовтня 2014 року вимушена була покинути квартири, тимчасово проживала на орендованій квартирі, оскільки власного житла не має. Але оскільки відповідач матеріально їй не допомагає, вона самостійно утримує дітей, то грошей на оренду квартири не вистачає, вона попросила відповідача пустити жити в квартиру, але останній відмовив.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням в спірній квартирі. В обґрунтування вимог зазначив, що спірна квартира належить йому та його матері, в якій вони і зареєстровані. 27 листопада 2004 року, уклавши шлюб з відповідачкою, зареєстрував її в квартирі. За час шлюбу у них народилося двоє дітей, які також зареєстровані в квартирі. 12 грудня 2013 року шлюб він розірвав. Як власник він має право на власний розсуд розпоряджатися квартирою, і його право обмежуватися не може. Відповідачка 06 вересня 2014 року пошкодила квартиру, знявши міжкімнатні двері, вирвала вимикачі та лампи, обірвала шпалери, а також винесла з квартири особисті речі матері: пральну машину Самсунг, дві шафи та віконні карнизи з гардинами. Після звернення матері до міліції, ОСОБА_1 покинула квартиру, забравши свої речі. Тобто відповідачка не мешкає за вказаною адресою більше шести місяців без поважних причин, а тому втратила право користування жилим приміщенням на підставі ст.72 ЖК України.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2015 року вимоги за зустрічним позовом обєднані з первісним позовом, і до участі в справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучена ОСОБА_4.

В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги первісного позову, уточнивши в частині кімнати, яку просила виділити, а саме спальню, вимоги зустрічного позову не визнала та пояснила, що після розірвання шлюбу з відповідачем, за їх домовленістю вона залишилася проживати в квартирі разом з дітьми, а відповідач проживав разом зі своєю новою дружиною за іншою адресою. Мати відповідача постійно їй погрожувала, змушуючи покинути квартиру, поствйно скаржилася в міліцію, одного разу зламала замок, внаслідок чого вона змушена була міняти замок, приходила з незнайомим чоловіком, який також погрожував їй. Після чого вони вимушена була зібрати речі та виїхати з дітьми разом з квартири. Покинула вона квартиру 01 жовтня 2014 року, проживала в орендованій квартирі, але внаслідок скрутного матеріального становища не можу більше цього роботи. Дійсно коли, виїжджала з квартири, то в одній кімнаті зірвала шпалери, оскільки самостійно їх клеїла. Коли проживала в квартирі, то сплачувала за електроенергію та газ.

Відповідач ОСОБА_2 вимоги первісного позову визнав частково, вимоги зустрічного позову підтримав, просив задовольнити, пояснив, що позивачку ніхто не виганяв з квартири, вона самостійно її залишила, також ніхто спеціально не ламав замок, а мама закрила двері на верхній замок, не знаючи, що у позивачки немає від цього замка ключа. Він згоден, щоб в квартирі проживали діти, але без позивачки, оскільки категорично не хоче щоб вона там проживала. В квартирі він зараз проживає разом зі своєю новою дружиною та дитиною, займаючи спальню.

Представник відповідача ОСОБА_3, який діє на підставі договору та ордеру, позовні вимоги зустрічного позову підтримав, пояснивши, що позивачка, яка є колишньою дружиною відповідача і не є членом його сімї, втратила право користування жилим приміщенням, оскільки понад 6 місяців не проживала в квартирі без поважних причин. Діти мають право проживати в квартирі, а у позивачки жодних підстав не має. В судове засідання 02 та 07 липня 2015 року не з`явився.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісного позову і підтримала позовні вимоги за зустрічним позовом, пояснила, що позивачці, яка є її колишньою невісткою, вона не погрожувала, вона їй тільки казала, що пора покинути їх квартиру, оскільки вони домовлялися, що позивачка тимчасово поживе. Її родич, також розмовляв з позивачкою, казав, що не гарно так вчиняти, але не погрожував. Позивачка сама виїхала з квартири, пошкодивши її. В квартирі зараз живе син разом з новою сімєю, а вона живе в селі. В судове засідання 07 липня 2015 року не з`явилась.

Суд, заслухавши сторони, представника відповідача, третю особу, дослідивши письмові докази, що надані сторонами, вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню, а вимоги відповідача за зустрічним позовом не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини та відповідно до них правовідносини.

Сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 листопада 2004 року по 24 грудня 2013 року. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2, кожному по 1/2 частки, на підставі свідоцтва про право власності на житло № 10482 від 17 лютого 2006 року.

В спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_4 - з 26 вересня 1986 року, ОСОБА_2 - з 25 вересня 1996 року, ОСОБА_1 - з 04 травня 2006 року, діти сторін: ОСОБА_5 - з 04 травня 2006 року, ОСОБА_6 - з 27 жовтня 2009 року, ОСОБА_7 - дружина відповідача з 19 червня 2014 року.

При цьому сторони визнали в судовому засіданні, що позивачка була вселена в квартирі як член сімї відповідача, оскільки перебувала з останнім в зареєстрованому шлюбі.

Позивачка з дітьми не проживає в спірній квартирі з жовтня 2014 року, при чому позивачка зазначає дату 1 жовтня 2014 року, а відповідач 6 жовтня 2014 року, про що надав акт, складений ПП Красноармійськ -Реал- сервіс.

25 серпня 2014 року слідчим СВ Красноармійського МВ ГУМВС України в Донецькій області прийнято рішення про закриття кримінального провадження за заявами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 щодо дій ОСОБА_1, яка замінила замки на вхідних дверях спірної квартири. Під час досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_1 замінила замки на дверях, після того, як не мала можливості попасти в квартиру, де проживала, оскільки квартира була зачинена на верхній замок, від якого не було в неї ключа. А також встановлено, що після розірвання шлюбу позивачці неодноразово пропонувалося покинути спірну квартиру.

Також 08 жовтня 2014 року було закрито кримінальне провадження за фактом пошкодження майна, що належить ОСОБА_4, а саме пошкодження замка на вхідних дверях та зірвання шпалер, що спричинила ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батька. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Таким чином, позивачка яка була вселена до спірної квартири, що належить відповідачу та третій особі на праві приватної спільної власності, як член сімї відповідача, оскільки перебувала на той час з ним в зареєстрованому шлюбі, після припинення сімейних відносин не позбавлена права користування займаним приміщенням.

Оскільки спірна квартира належить відповідачу на третій особі на праві приватної власності, то правовідносини, що виникають з приводу користування зазначеної квартирою регулюються главою 6 ЖК України та ст.405 ЦК України.

Відповідно до частини 2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, позивачка яка є колишнім членом сімї відповідача, і на яку розповсюджується права члена сімї відповідача щодо користування займаним приміщенням, має право користування житловим приміщенням в спірній квартирі, і може бути позбавлена такого права у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Іншої домовленості між позивачкою та власниками житла встановлено не було.

Посилання відповідача на ст.ст.71, 72 ЖК України, як на підставу втрати позивачкою право користування житловим приміщенням в спірній квартирі, безпідставне, оскільки зазначені норми регулюють відносини щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, і до правовідносин, що виникли між сторонами з приводу користування приватним житлом, застосовуватися не можуть.

Позивачка, яка не проживає в спірній квартирі з жовтня 2014 року, що становить менший період чим один рік, не втратила право користування зазначеним житлом.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач та третя особа, власники спірної квартири, вимагали від позивачки залишення квартири, між ними були конфліктні відносини, що підтвердили в судовому засіданні як сторони, так і третя особа, та що вбачається із постанови про закриття кримінального провадження від 25 серпня 2014 року, після чого позивачка і вимушена була покинути квартиру, відсутність в неї ключів від квартири та відмову власників житла надати їй їх, свідчить про порушення її права на проживання в квартирі.

За таких обставин порушене право позивачки підлягає судовому захисту, і вона підлягає вселенню в спірну квартиру разом з малолітніми дітьми. Також для повного захисту порушеного права, суд вважає за необхідне зобовязати відповідача надати їй ключі від квартири, а також виділити кімнату для проживання її разом з дітьми. Позивачка наполягає на виділенні їй спальної кімнати, однак суд погодитися в цій частині її вимог не може, оскільки як встановлено в судовому засіданні саме цю кімнату займає відповідач, проживаючи в квартирі, а тому позивачці слід виділити вільну кімнату.

В звязку з задоволенням первісного позову, та враховуючи вище викладене обґрунтовування мотивів суду в цій частині, суд вважає, що зустрічний позов не підлягає задоволенню, як безпідставний.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.156,64 ЖК України, ст.405 ЦК України, ст.ст. 15, 60, 213, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 разом з малолітніми дітьми ОСОБА_1 Дар`єю Олександрівною та ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_3, зобов`язати ОСОБА_8 виділити кімнату для проживання (зальну кімнату) та ключі від квартири.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такої, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.І. Карабан