Справа №489/406/15-ц 20.07.2015 20.07.2015 20.07.2015
Провадження №22-ц/784/1735/15 Головуючий першої інстанції: Кокорєв В.В..
Категорія- 54 Доповідач апеляційного суду: Галущенко О.І
У Х В А Л А

Іменем України

2015 р., липня місяця, 20 дня м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Лисенка П.П.

Серебрякової Т.В.

із секретарем

судового засідання: Гордійчук С.С.

з участю

представника

відповідача - Михеєнко І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» ( далі- ПАТ «Брокбізнесбанк», або Банк) на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.06.2015 р., у справі за

позовом

ОСОБА_5 до ПАТ «Брокбізнесбанк» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ( далі- Фонд)

про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановила:

23. 01.2015 р. ОСОБА_5 звернулася з позовом до Банку про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

Позивачка зазначала, що наказом уповноваженої особи Фоду її незаконно було звільнено з посади завідувача сектора фінансового моніторингу Банку на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України..

До звільнення перебувала у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами, а після цього мала намір вийти у щорічну відпустку та у відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і за таких обставин не відмовлялася від продовження роботи у змінених умовах праці.

Посилаючись на незаконність наведеного наказу та на те, що звільнення здійснено з порушенням вимог закону, позивачка просила про задоволення позовних вимог.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.06.2015 р. постановлено про задоволення позову ОСОБА_5 та поновлення її на попередній посаді. Цим же рішенням ухвалено про стягнення на її користь з ПАТ«Брокбізнесбанк» 18202 грн. 77 коп. в рахунок середнього заробітку за період вимушеного прогулу.

В задоволенні позову до Фонду гарантування вкладів відмовлено.

В апеляційній скарзі Уповноважена особа Фонду ставить питання про скасування рішення і ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі вважаючи, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, вимогам закону та наданим доказам.

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення в межах визначених ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 79 ГК України господарські товариства, у тому числі акціонерні товариства, являються юридичними особами та самостійно визначають свою організаційну структуру, встановлюють чисельність працівників та штатний розклад, відповідно до положень власного Статуту.

Відповідно до цих імперативних приписів, суд при розгляді спору, щодо звільнення працівника з ініціативи власника товариства, не вправі обговорювати доцільність зміни організаційної структури чи скорочення штатної чисельності.

В то же час, суд зобов'язаний перевірити чи мав місце факт змін в організації виробництва і праці, які тягнуть зміни устотних умов праці та чи дотримано вимог закону щодо порядку вивільнення працівників.

Відповідно до вимог ч. ч. 2 та 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір може бути припинено за п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Приписами частини 3 статті 184 КЗпП України не допускається звільнення з ініціативи власника вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, крім випадків повної ліквідації підприємства, коли звільнення допускається з обов'язковим працевлаштуванням.

В будь-якому випадку, коли мова йде про звільнення такої жінки, зокрема у зв'язку з її відмовою продовжувати роботу у нових змінених умовах праці ( ст. 32 КЗпП), роботодавець має враховувати вимоги трудового законодавства, яким врегульована праця жінок.

Так, ст. 17, п.3 ч.13 ст. 10 Закону України «Про відпустки та ст. ст. 180, 181 КЗпП передбачено право жінки, яка завагітніла на отримання відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами щодо дотримання гарантій.

Цьому праву кореспондується відповідний обов'язок роботодавця надати жінці таку відпустку до якої за її заявою має бути доєднано щорічну відпустку, а також має бути надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Невиконання цього обов'язку є порушенням трудових прав жінки із застосуванням судом відповідних правових наслідків, передбачених ст. 235 КЗпП України.

Як вбачається з матеріалів справи, і це обґрунтовано встановлено судом, після фактичного здійснення виконавчою дирекцією Фонду заходів, передбачених рішенням від 11.06.2014 р. № 45, що потягли зміни в організації виробництва та праці і як наслідок, скорочення штатної чисельності працівників Банку, позивачка була попереджена 14.08.2014 р., в установлений ст. 49 КЗпП України, двохмісячний термін про наступне звільнення.

При цьому, термін відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами спливав 24.12.2014 р.

01.12.2014 р. позивачка подала заяву по надання щорічної відпустки з 25.12.2014 р. ( а.с. 20), а 27.11.2014 р. заяву в якій висловила намір про отримання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ( а.с. 36).

Зазначені заяви не було задоволено, а наказом від 25.12. 2014 р. ОСОБА_5 було звільнено у зв'язку з відмовою продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці за п. 6.ст. 36 КЗпП України.

Суд повно та всебічно дослідив ці обставини спору, врахував належним чином зазначені вимоги закону і постановив обґрунтоване зібраними доказами рішення про поновлення позивачки на попередній посаді, правильно виходячи з того, що звільнення позивачки здійснено з порушенням вимог трудового законодавства, які гарантують дотримання трудових прав вагітних жінок та жінок, які мають дітей.

При цьому, суд з належних підстав стягнув з Банку середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.12.2014 р. до дня дня ухвалення рішення.

Його розмір визначено судом з врахування положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Мінінстрав України № 100 від 08.02. 1995 р.

Доводи апеляційної скарги про необгрунтованість висновків суду щодо незаконності звільнення, не заслуговують на увагу, оскільки рішення про зміну істотних умов праці та попередження про наступне звільнення було прийнято власником підчас перебування позивачки у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами, у цей період вона подала заяву про надання щорічної відпустки, право на яку має за законом, незалежно від графіку і саме ця заява підлягала першочерговому розгляду, незважаючи на прийняття відповідного рішенння про скорочення штатної чисельності.

Посилання на відсутність підстав для застосування гарантій, передбачених ст. 184 КЗпП України, не заслуговують на увагу, оскільки суд виходив не з порушення цих гарантій, а з факту недотримання Банком вимог трудового законодавства, яким врегульована праця та період відпочинку вагітних жінок та жінок, які мають дітей.

Посилання суду на недопустимість звільнення працівника підчас перебування у відпустці є зайвим, адже спір виник не з підстав звільнення з ініціативи власника ( ст. ст 40-41 КЗпП).

В той же час це, на думку колегії суддів, не впливає на правильність висновків рішення, адже суд виходив з того, що власник передчасно звільнив позивачку з посади, не дотримавшись вимог трудового законодавства, щодо надання жінці, яка народила дитину, передбаченої законом відпустки.

Інші доводи також не можуть бути враховані при апеляційному перегляді, оскільки вони висновків оскаржуваного рішення не спростовують.

Встановлене не дає підстав для зміни чи скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 - 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» - відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.06.2015 р.- залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова