УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2015 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Чех Н.А.

при секретарі - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 24.07.2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні,

в с т а н о в и в :

24.07.2014 року Дніпровським районним судом міста Києва було розглянуто цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні та було постановлено заочне рішення, відповідно до якого позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені - припинено право власності ОСОБА_1 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_1; стягнуто з депозитного рахунку суду на користь ОСОБА_1 суму компенсації за 1/3 частку спірної квартири в розмірі 77 836 грн., внесену на депозитний рахунок суду 21.07.2014 року.

08.04.2015 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду заяву про перегляд вказаного судового рішення від 24.07.2014 року, посилаючись на те, що копію рішення він отримав 01.04.2015 року; що він не отримував судові повістки та процесуальні документи, жодного разу не був присутній в судових засіданнях. Проживав він не за місцем реєстрації, а за спірною адресою, за якою суд не направляв жодного процесуального документу. Доказом проживання в спірній квартирі зазначив надані до заяви договір про користування електричною енергією, акт звірки та квитанції про оплату рахунків за користування електроенергією. На час розгляду справи в суді він періодично також проживав у своєї матері, яка є хворою, пенсіонеркою та постійно перебуває в селі в приватному будинку і потребує постійного догляду, який він їй надавав. Квартира по Маяковського, в якій він зареєстрований, була закрита і в ній ніхто не проживав, тому фізично він не міг отримувати з суду жодних повідомлень та рішень. Суд, бувши обізнаним про те, що на момент розгляду справи йому належала частка спірної квартири, жодного разу не направив за цією адресою ні повістки про виклик до суду, ні рішення, тим самим свідомо позбавивши його права на захист своєї власності. Зазначив, що викладене є достатньо обгрунтованим підтвердженням поважності відсутності його у судових засіданнях та необізнаності його про наявність судової справи взагалі. Щодо необгрунтованості позову, проти якого він заперечує, зазначив, що відповідач не має у власності іншого житла ніж спірна квартира. В справі відсутній будь-який доказ, який би міг підтвердити неподільність спірної квартири, неможливість її виділення в натурі та можливість йому (відповідачу) придбати за суму компенсації інше житло. Оцінка спірної квартири, яка була врахована судом, надана ТОВ "Агенство експертної оцінки" в Звіті складеному 24.03.2014 року, не є дійсною ринковою вартістю, є заниженою, так як в газеті "Авізо" №25 від 02.04.2015 року приблизна ринкова вартість аналогічних однокімнатних квартир по вулиці Райдужній в місті Києві становить від 32 000 у.о. до 36 000 у.о. Якщо ці приблизні вартості перевести в гривню за курсом, що був на час оцінки спірної квартири, то сума вартості 1/3 частини спірної квартири буде значно більша, ніж визначена в Звіті і яка була прийнята судом. Зазначив, що вказане є доказом, який має істотне значення для вирішення справи.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представники підтримали викладені в заяві обгрунтування, просили заяву задовольнити та скасувати заочне рішення від 24.07.2014 року і призначити справу до розгляду в загальному порядку. На запитання суду відповідач ОСОБА_1 повідомив, що в разі скасування рішення він може погодиться продати позивачу свою частку в спірній квартирі, якщо буде запропонована достойна сума. Представник відповідача повідомив, що у разі скасування рішення суду при новому розгляді будуть просити призначити судову експертизу на предмет визначення ринкової вартості частки спірної квартири.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення заяви про перегляд заочного рішення, просив врахувати надані ним письмові пояснення та врахувати, що відповідача викликали в судові засідання за місцем реєстрації, через засоби масової інформації, як передбачено вимогами ЦПК. Доказ, на який посилається відповідач, як такий, що має істотне значення, а саме - газета "Авізо", договір про користування електричною енергією, Акт звірки, квитанції по оплаті за електроенергію - не є належними та такими, що мають відношення до предмету спору.

Вислухавши пояснення відповідача, його представників, представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню.

В суді встановлено, що вказана справа перебувала в провадженні суду з 12.11.2013 року, судове рішення постановлено 24.07.2014 року (перебувала на розгляді більше ніж 8 місяців). Предметом спору було нерухоме майно, а саме - 1/3 частка квартири АДРЕСА_1, що територіально відноситься до Дніпровського району міста Києва і справа розглядалася за правилами ст.114 ЦПК України (виключна підсудність) Дніпровським районним судом міста Києва.

Відповідач ОСОБА_1 викликався в усі судові засідання за адресою, вказаною в позовній заяві - АДРЕСА_2, як передбачено ст.74 ЦПК України. У зв'язку з поверненням документів, судових повісток без вручення з відміткою пошти "за терміном зберігання", судом з метою непорушення прав відповідача було направлено запит до АБ і згідно довідки АБ, що міститься в матеріалах справи, було встановлено, що адреса - АДРЕСА_2, яка вказана в позовній заяві і за якою викликався відповідач, є місцем реєстрації відповідача з 1999 року. Суд враховує і те, що в жодному повідомленні пошти про повернення кореспонденції до суду не було зазначено іншу причину ніж "за закінченням встановленого строку зберігання". Викладене свідчить про те, що відповідач особисто порушив своє право на можливість прийняття участі в судових засіданнях, так як будучи користувачем, зареєстрованою особою АДРЕСА_2, протягом восьми місяців не перевіряв кореспонденцію чи не реагував на чисельні повідомлення пошти про необхідність отримати в поштовому відділенні кореспонденцію з суду. Крім цього, суд враховує те, що відповідачем не надано жодного належного доказу того, що він в період розгляду справи в суді періодично проживав у своєї матері в селі, доглядав її. Враховується і те, що дані твердження спростовуються іншими обгрунтуваннями заяви про перегляд заочного рішення, а саме, що відповідач постійно проживав в спірній квартирі. Надані до заяви копія договору про користування електричною енергією, укладеного в 2013 році; акт звірки за 2013 рік; три квитанції про оплату за електроенергію по спірній квартирі - не є належними та допустимими доказами того, що відповідач в період розгляду справи в суді проживав в спірній квартирі.

Таким чином, жодного доказу наявності поважних причин неявки до суду, неотримання судових повісток, інших документів, відповідачем не надано до заяви про перегляд заочного рішення.

Щодо доказів, які на думку відповідача мають істотне значення та які не були враховані при розгляді справи, суд приходить до наступного.

Відповідачем зазначено в заяві істотним доказом - недійсна, значно занижена ринкова вартість спірної квартири, яка була визначена в Звіті про оцінку майна від 24.03.2014 року. На підтвердження цього надано копію газети Авізо №25 від 02.04.2015 року. Суд не може прийняти до уваги інформацію газети Авізо за квітень 2015 року, не може прийняти її як належну оцінку спірної квартири та не може визнати інформацію газети Авізо як істотний доказ по справі. Крім цього, приблизна вартість квартири, аналогічної спірній, в даній газеті визначена станом на квітень 2015 року, тоді як рішення приймалося в липні 2014 року (майже за рік).

Судом враховується і те, що ОСОБА_1 знав про наявність співвласника спірної однокімнатної квартири, оскільки в 2011-2012 роках на розгляді перебували судові справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні спірною квартирою, вселення. Вказаний позов був задоволений, залишений без змін судом апеляційної інстанції за результатом розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1

Щодо зазначено в заяві про перегляд заочного рішення про те, що суд не отримав докази щодо неподільності спірної квартири, неможливості виділення її в натурі, щодо можливості чи ні придбати відповідачу собі житло за суму компенсації, слід зазначити, що ці посилання є безпідставні, оскільки спірна квартира є однокімнатна, і доказування фактів подільності чи неподільності цієї квартири, можливості чи ні виділення 1/3 частини в натурі - не потребується. Не підлягає доказуванню і той факт чи може особа за отриману компенсацію за належну на праві власності частку придбати інше житло у разі припинення права власності.

Відповідно до ст.232 ЦПК України заочне рішення, підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини нявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.232 ЦПК України, слідує, що відповідачем не надано доказів до жодної з підстав, визначених законодавством, для скасування та перегляду заочного рішення від 24.07.2014 року. З усіх пояснень сторони відповідача слідує, що з урахуванням значної зміни курсу валюти в 2015 році, що в свою чергу значно змінило суми вартості житла, в тому числі спірної квартири, в порівнянні з 2014 роком, відповідач має намір отримати суму компенсації більшу, ніж стягнута на його користь рішенням суду від 24.07.2014 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.231-232 ЦПК України, суд

У х в а л и в :

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 24.07.2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: