ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3642/15-ц
провадження № 2/753/2982/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"11" червня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.

при секретарях - Мінасян С.Г., Цибулюку М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_2, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що є власником квартири АДРЕСА_1. В спірній квартирі зареєстровані вона та члени її родини, а також ОСОБА_3, який в зазначеній квартирі не проживає та не з'являється, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей в квартирі не має, у зв'язку з чим позивачка звернулася до суду з вимогою про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

В судове засідання представник позивача не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся судом про місце і час розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки не повідомив. Поштове повідомлення повернулось до суду за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі ненадання фізичними особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за адресою її місця проживання або місця реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 є позивачка, ОСОБА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири 04.02.2013 року (а.с.5),витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.4).

Відповідно до довідки Ф-3, виданої 10.06.2015 року за № 329 ОСОБА_2 прописана і мешкає в АДРЕСА_2 і займає три кімнати, площею 47,60 кв.м. на 14 поверсі 16поверхового будинку. Власником особового рахунку цієї житлової площі є ОСОБА_2. Склад сім'ї: ОСОБА_2. - власник, ОСОБА_4 - мати, ОСОБА_5 - фізична особа, ОСОБА_6 - брат, ОСОБА_3 - фізична особа (а.с. 3).

Як вбачається із довідки, виданої ЖЕД-329 10.06.2015 року ОСОБА_2 дійсно проживає та зареєстрована в АДРЕСА_3. ОСОБА_3 зареєстрований АДРЕСА_4 з 14.11.2013 року по теперішній час, але не проживає. Підставою є акт від 10.06.2015 року.

Судом встановлено, що відповідач на день звернення до суду в зазначеній квартирі не проживає, особистих речей у квартирі не зберігає, квартирою не цікавиться, що підтверджується актом, виданими ЖЕД - 206 від 10.06.2015 року.

Таким чином, відповідач, будучи зареєстрованим у квартирі, що на даний час належить позивачу на праві власності, порушує його права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном.

Як зазначає ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст.319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 р. відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стст.316, 317, 319, 321 ЦК, ст.48 Закону України "Про власність").

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (стст.379, 382 ЦК).

Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_3 не є власником спірної квартири, у спірній квартирі не проживає, особистих речей у квартирі не зберігає, квартирою не цікавиться, його необхідно визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Керуючись ст.10, 11, 60, 79, 88, 169, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, на підставі ст.317, 319, 361, 391, 405 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

За письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з моменту отримання копії заочного рішення до суду першої інстанції, заочне рішення може бути переглянуто судом, який постановив рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Строк, протягом якого розглядатиметься заява відповідача про перегляд заочного рішення, не включається до строку на апеляційне оскарження.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА