У Х В А Л А

8 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Романюка Я.М.,
Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до Коломийської міської ради, ОСОБА_4, третя особа: відділ Держкомзему у м. Коломиї Івано-Франківської області, про скасування рішення Коломийської міської ради та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року ОСОБА_5 звернулася до суду з вищезазначеним позовом.

Зазначала, що рішенням Коломийської міської ради від 8 квітня 2010 року № 2682-48/2010 «Про надання земельних ділянок для ведення садівництва» було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 461 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, для ведення садівництва за рахунок земель міської ради. На підставі зазначеного рішення ОСОБА_4 отримав державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку.

ОСОБА_5 вказувала на те, що спірна ділянка повністю накладається на земельну ділянку, що була успадкована нею та розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Посилаючись на вищенаведене, ОСОБА_5 просила суд визнати протиправним та скасувати рішення Коломийської міської ради від 8 квітня 2010 року № 2682-48/2010 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність ОСОБА_4 спірної земельної ділянки площею 461 кв. м, для ведення садівництва за рахунок земель запасу; визнати недійсним державний акт, виданий ОСОБА_4 на дану земельну ділянку; зобов'язати відповідача відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення її прав; визнати за нею право на приватизацію спірної земельної ділянки.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2014 року, позов ОСОБА_5 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Коломийської міської ради від 8 квітня 2010 року № 2682-48/2010 «Про надання земельних ділянок для ведення садівництва» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність ОСОБА_4 земельної ділянки загальною площею 461 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, для ведення садівництва за рахунок земель міської ради; визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий Коломийською міською радою ОСОБА_4 на підставі рішення Коломийської міської ради від 8 квітня 2010 року № 2682-48/2010 «Про надання земельних ділянок для ведення садівництва». У решті позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 лютого 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судового рішення ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішення суду касаційної інстанцій та залишення та ухвалення нового рішення з підстав, передбачених пунктом першим частини 1 статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 377 ЦК України та статті 116, частини 1 статті 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2012 року, 2 жовтня 2013 року, 18 грудня 2013 року, 9 квітня 2014 року та 8 квітня 2015 року.

ОСОБА_4 вказує на неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2012 року, на яку посилається заявник як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, судами розглянуто позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування.

Отже, у справах наявні різні підстави позову, зміст позовних вимог та наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 жовтня 2013 року, 18 грудня 2013 року та 9 квітня 2014 року не можуть бути зразком неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення першої та апеляційної інстанцій та направив справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 квітня 2015 року, на яку посилається заявник як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, суди дійшли висновку, що позивачка не надала будь-яких доказів щодо правомірного користування спірною земельною ділянкою, в той час як в справі, про перегляд якої подано заяву, судами установлено, що позивачці спірна земельна ділянка належить на праві безстрокового користування.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_5 до Коломийської міської ради, ОСОБА_4, третя особа: відділ Держкомзему у м. Коломиї Івано-Франківської області, про скасування рішення Коломийської міської ради та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді: Н.П. Лященко
Я.М. Романюк
А.Г. Ярема