Справа № 204/4135/14-ц
Провадження № 2/204/82/15
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬК
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2015 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

при секретарі Сорокіної А.С.

за участю позивачки ОСОБА_1

за участю представника позивачки ОСОБА_2

за участю відповідача ОСОБА_3

за участю представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про усунення спадкодавця від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування за законом, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

У червні позивачка звернулася до суду з позовною заявою, яку 02 липня 2014 року уточнила та остаточно просила, усунути ОСОБА_3 від права спадкування після померлого ОСОБА_6, визнати право власності в порядку спадкування за нею, ОСОБА_1, в цілому на квартиру АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_3 судові витрати по справі у розмірі 243 грн. 60 коп. В обґрунтування вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_6, який до смерті постійно проживав з позивачкою, за адресою: АДРЕСА_1. Після його смерті відкрилася спадщина на вищезазначену квартиру. Спадкодавець заповіту не залишив. У покійного чоловіка є син - ОСОБА_3, який подав заяву до 3-ї Дніпропетровської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. До реєстрації шлюбу з спадкодавцем з 1980 року вона проживала з ним за місцем її реєстрації, а з 1987 року в його квартирі, де й вела з ним спільне господарство. 15 березня 2002 року між ними було укладено шлюб. Відносини між відповідачем та ОСОБА_6 погіршилися ще у 1987 році, у зв'язку з чим відповідач припинив спілкуватися із спадкодавцем. У 2002 році на роботі спадкодавця відбувся вибух, у результаті чого останній сильно обгорів (отримав опіки обличчя, обох рук), проводились операції з нарощування шкіри. ОСОБА_6 перебував на тривалому лікуванні в опіковому центрі. Ця травма сильно підірвала його здоров'я і тому з 25.11.2009 по 25.12.2009 року він перебував на лікуванні з діагнозом ішемічний інсульт, гіпертонічна хвороба 3 ступеня, ішемічна хвороба серця, кардіосклероз атеросклеротичний, цукровий діабет другого типу та був частково паралізований. Тому, спадкодавець з зв'язку з тяжким станом, був вимушений звільнитися з роботи та постійно знаходитись вдома. Крім того, у 2012 році ОСОБА_6 вдома упав та отримав складний перелом шийки стегна. З того часу й до дня смерті, спадкодавець тяжко хворів, постійно перебував у ліжку, самостійно не міг рухатися, потребував догляду та матеріальної допомоги. Вона разом з спадкодавцем неодноразово просили відповідача відновити колишні стосунки, проте відповідач так і не змінив свого ставлення до батька. З моменту сварки з батьком, відповідач до нього не приїжджав. Всі витрати на лікування, харчування та похоронні витрати були покладені на неї. Оскільки, відповідач ухилявся від надання допомоги своєму хворому батьку, то позивачка вважає, що він не має права на спадкування, Тому, вимушена звернутися до суду з даним позовом.

20 серпня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1, третя особа Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом, яку 28 жовтня 2014 року уточнив та остаточно просив, визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_6 Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1, яка належала йому на підставі права власності. Через відсутність заповіту, спадкоємцями першої черги за законом є він та дружина померлого - ОСОБА_1 У встановлені законом строки він подав заяву до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька. Документи на зазначену квартиру знаходяться у ОСОБА_1 Тому, постановою нотаріуса йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Оскільки, він не згоден з даним фактом, то вимушений звернутися до суду.

У судовому засіданні позивачка за первісним позовом та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі. Зустрічні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволені. Позивачка в судовому засіданні також зазначила, що коли чоловік обгорів та лежав в опіковому центрі, ОСОБА_3 жодного разу не навідав його. Після виписки чоловіку необхідно було приймати сірководневі ванни, а у громадському транспорті він не міг їздити, тому вони звернулися за допомогою до сина спадкодавця - відповідача по справі. Проте, той обіцяючи допомогти, так і не зробив цього. Гроші на оплату комунальних послуг вони завжди йому надавали, за власний кошт відповідач нічого не оплачував. Доглядати за лежачим чоловіком позивачці було дуже складно, допомагали її діти, сусіди та люди з місця роботи її померлого чоловіка. Позивачка, попри свій пенсійний вік була змушена працювати, аби утримувати хворого. ОСОБА_3 поруч з батьком ніколи не було. Жодних коштів на похорон батька відповідач не надав, до того ж, навіть не запитав чи потрібна якась допомога. Тому, вважають, що відповідач повинен бути усунений від права на спадкування після смерті батька.

У судовому засіданні відповідач за первісним позовом та його представник позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволені. Зустрічні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі посилаючись на обставини зазначені в зустрічному позові. Крім того, відповідач у судовому засіданні зазначив, що він завжди спілкувався з батьком та ніколи не припиняв спілкування. Коли спадкодавець захворів, він кожного дня приїздив до нього в лікарню, привозив їжу. Разом з ним приїздили його дружина та мати. У лікарню ім. Мечникова батька поклали за його проханням. Коли його батько вже був вдома та не міг самостійно ходити, він навідував батька, привозив йому харчі, зазвичай це було вдень, коли позивачка знаходилася на роботі. У нього були ключі від квартири. Також, він допомагав батькові матеріально, а саме сплачував комунальні послуги по його квартирі за власний рахунок зі своєї картки, що підтверджується чеками з Приватбанку. Останній раз батька бачив за день до його смерті. Фінансової участі в похороні батька він не брав, так як позивачка запевнила його, що допомога не потрібна, все необхідне є. Тому, він вважає, що первісний позов задоволенню не підлягає.

Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню, а зустрічний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимогам ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданого 22 жовтня 2013 року Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с. 6). Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_3, як спадкоємець першої черги (син померлого), звернувся до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Крім того, заява про прийняття спадщини після померлого, була також подана дружиною померлого, позивачкою - ОСОБА_1 (а.с. 26).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», роз'яснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається з матеріалів справи, пояснень сторін та свідків, у 2002 році на місці роботи померлого ОСОБА_6 відбувся вибух, у результаті чого останній отримав сильні опіки, перебував на лікуванні в опіковому центрі другої Дніпропетровської міської лікарні. З листопада 2009 року ОСОБА_6 в результаті хвороби був частково паралізований, а з грудня 2012 року в результаті перелому шийки стегна, повністю знаходився в лежачому стані.

Тому судом встановлено, що з 2002 року й по день смерті ОСОБА_6 знаходився в безпорадному стані, потребував постійної турботи, догляду та матеріальної допомоги. Дані факти підтверджуються також виписним епікризом з історії хвороби (а.с. 14,15).

Позивачка зазначає, що дійсно відповідач спілкувався іноді з її померлим чоловіком. Також, зазначила, що відповідач дійсно зі своєї дружиною один раз приїжджали до них з чоловіком у гості, що також підтверджують надані відповідачем фотокартки, але це було ще до хвороби її чоловіка. Коли спадкодавець був хворий та потребував допомоги, вона разом з ОСОБА_6 неодноразово просили ОСОБА_3 допомогти. До того ж, разом з сином позивачці було б легше доглядати за хворим. Після виписки чоловіку необхідно було приймати сірководневі ванни, а у громадському транспорті він не міг їздити, тому вони звернулися за допомогою до відповідача. Проте, той обіцяючи допомогти, так і не зробив цього. Відповідач, знаючи про безпорадний стан батька не надавав хворому жодної матеріальної, фізичної чи моральної допомоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Згідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Обов'язковою підставою для усунення від спадкування є ухилення спадкоємця від надання допомоги, тобто необхідно підтвердити належними доказами, що спадкодавець звертався до спадкоємця за допомогою у зв'язку із похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом та був у безпорадному стані, натомість спадкоємець відмовив у наданні допомоги (активне ухилення) або просто не вчинив дій для надання допомоги (пасивне ухилення).

Статтями 10, 11 ЦПК України, передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст. ст. 57-59 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У своєму відзиві на позов та в своїх поясненнях у судовому засіданні ОСОБА_3 зазначає, що він допомагав батькові як матеріально, так і морально, постійно спілкувався з ним та провідував його, також у нього були ключі від квартири батька. Домовлявся про лікування його у лікарні ім. Мечникова. Крім того, фінансову допомогу надавав, але у невеликих розмірах, оскільки мав невисокий дохід. Зазначив, що виконуючи домовленість з батьком, він сплачував комунальні платежі за квартиру АДРЕСА_1.

Проте, суд критично ставиться до зазначених показань ОСОБА_3 та вважає їх не доведеними, оскільки свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 у судовому засіданні зазначили, що ОСОБА_6 перебував у безпорадному стані, через отримані у 2002 році опіки, та інсульт, який стався у нього в 2009 році, після чого він не міг ходити, а з 2012 року взагалі підніматися. У зв'язку з своїм хворобливим станом, він потребував постійного догляду та матеріальної допомоги. Всю турботу про хворого та його матеріальне забезпечення, здійснювала дружина - ОСОБА_1, яка часто зверталася до сусідів як за матеріальною допомогою, так і за допомогою по догляду за хворим. Коштів на лікування не вистачало, а з боку сина жодної допомоги не було. Покійний ОСОБА_6 звертався за допомогою до свого сина, проте той мотивуючи своєю зайнятістю, просто не вчинив дій для надання допомоги (пасивне ухилення).

Як вбачається з показань у судовому засіданні свідка ОСОБА_8, яка працювала разом з померлим, вона знала покійного ОСОБА_6 з 2000 року, спілкувалася з ним і на роботі, і вдома. Він проживав разом з дружиною на пр. Калініна, вона піклувалася про нього та повністю доглядала його. Відповідача вона бачила на похоронах та декілька разів коли приходила до померлого, коли той давав відповідачу кошти. Була присутня при тому, коли померлий звертався до свого сина, який мав автомобіль, з проханням відвезти його до лікарні. Але останній відмовився возити хворого батька на лікувальні процедури. Вона та інші робітники по черзі допомагали померлому, возили його на процедури після отримання опіків. Коли померлий неодноразово перебував у лікарні, вона його провідувала. У лікарні постійно хтось знаходився біля померлого, сина померлого вона жодного разу не бачила. Померлий в співбесіді з нею казав, що його син міг би допомогти, але не допомагає. Крім того, померлий надавав відповідачу свою пенсійну картку, для того, щоб той сплатив раз на місяць комунальні послуги.

Як вбачається з показань у судовому засіданні свідка ОСОБА_12, яка також працювала разом з померлим, вона знала покійного ОСОБА_6 з 2000 року. Коли померлий ОСОБА_6 отримав опіки у 2002 році, вона також допомагала їх сім'ї та чергувала у лікарні по черзі з його дружиною, її донькою та сусідами. Після лікарні на процедури його возила їх співробітниця ОСОБА_8 Відповідача вона ніколи не бачила. Лише знає, що була розмова між спадкодавцем та сином, про надання батькові допомоги, а саме: щоб син возив його на процедури, оскільки сам він не міг переміщатися, а у сина був автомобіль, але останній відмовив. У 2009 році у померлого був інсульт, а в 2012 році він зламав стегно. Померлий знаходився у безпорадному стані, оскільки після інсульту частково був паралізований, та потребував постійного догляду та допомоги. Вони разом з співробітниками неодноразово збирали грошову допомогу померлому на ліки, оскільки його пенсії та пенсії його дружини не вистачало на лікування.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13, яка працювала з померлим ОСОБА_6 на попередній роботі та знала його з 1976 року, зазначила, що працювала з ним до 2000 року, після його звільнення підтримувала дружні стосунки та продовжувала спілкуватися з ним. При спілкуванні з ним він їй казав, що якщо б не «ОСОБА_7» - його дружина, то він би не вижив. Також, в розмові з померлим, вона колись запитувала, «чому тобі не допомагає син?», на що він пожав плечима на нічого не відповів. З цього вона зрозуміла, що це для нього болюче питання. Після опіків та інсульту померлий не міг сам себе обслуговувати, він знаходився у безпорадному стані. Також, вона знає зі слів померлого, що у лікарні допомагали співробітники, дружина та її донька, коли дружина була на роботі.

Також, як вбачається з пояснень у судовому засіданні свідка ОСОБА_11 вона є сусідкою сім'ї померлого ОСОБА_6, працює медичною сестрою у лікарні Швидкої допомоги. Вона знала першу дружину померлого та його сина. З 2009 року померлий знаходився у лікарні з інсультом, після повернення додому вона йому робила уколи та капельниці 1 раз у день. Після того, як померлий не міг підніматися вона допомагала його дружині постійно його перевертати. При розмові з померлим вона запитувала, чого не допомагає його син, він відповів, що не може, так як у нього не має часу.

У судовому засіданні була допитана у якості свідка ОСОБА_14, яка доглядала у відсутність дружини за померлим, коли той знаходився у безпорадному стані та не міг підніматися. Вона допомагала наглядати за померлим з 2009 року за проханням дочки ОСОБА_1 Уперше вона доглядала за ним на протязі місяця у лікарні після інсульту,а вдруге з жовтня 2012 року і до смерті. За весь час до нього приходили медична сестра, сусідка, іноді його провідували його співробітники. Його сина вона ні разу не бачила, перший раз побачила тільки на похоронах.

Також, у судовому засіданні була допитана у якості свідка, сусідка померлого ОСОБА_9, яка зазначила, що цю сім'ю вона знала з 70-х років. Після інсульту вона також допомагала померлому робити уколи та провідувала його. Догляд за ним здійснювала його дружина ОСОБА_1 та її дочка, його сина вона не бачила. При розмові з померлим останній їй розповідав: «що син йому не допомагає, з'являється інколи, коли необхідні гроші на бензин".

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона є сусідкою померлого та позивачки. Іноді, коли останній знаходився у безпорадному стані допомагала його перевертати. Догляд за ним здійснювала його дружина та її донька. Сина померлого вона ніколи не бачила. Коли вона приходила допомагати, то сам померлий їй сказав: «що в нього є син, а він вимушений звертатися за допомогою до інших людей».

Крім того, у судовому засіданні була допитана у якості свідка дочка позивачки - ОСОБА_15, яка також підтвердила обставини, на які посилалася позивачка, а саме: що чоловік її матері дійсно через свій похилий вік та хвороби знаходився в безпорадному стані та потребував допомоги, яку надавала йому її сім'я, сусіди та співробітники. Рідний син не допомагав батькові. Хоча вона і є зацікавленою особою, але її свідчення співпадають з поясненнями інших свідків, тому суд приймає їх у якості доказу.

У судовому засіданні був допитаний у якості свідка зі сторони відповідача ОСОБА_3 чоловік сестри дружини відповідача - ОСОБА_16 Однак його свідчення суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до ст. 63 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. У судовому засіданні свідок зазначив, що всі факти знає зі слів самого ОСОБА_3, його померлого батька ніколи не знав та не бачив, на похоронах не був.

У судовому засіданні була допитана у якості свідка зі сторони відповідача ОСОБА_3, його сусідка ОСОБА_17 Однак її свідчення суд також не приймає до уваги, оскільки вона зазначила, що останні п'ять років нікого не бачила, лише ОСОБА_3 та його матір.

Крім того, суд критично ставиться до пояснень у судовому засіданні свідка ОСОБА_18 - матері відповідача та колишньої дружини ОСОБА_6 та не бере їх до уваги, оскільки вони суперечать певним обставинам справи та спростовуються наданими у матеріали справи письмовими доказами. Так, з пояснень свідка ОСОБА_18 у судовому засіданні вбачається, що вона часто спілкувалася з спадкодавцем по домашньому телефону 52-15-67, на який телефонувала зі свого телефону 741-38-12, підтримувала добрі стосунки, а її син також постійно спілкувався з батьком, провідував його та надавав допомогу. Але дані свідчення спростовуються наданими на ухвалу суду про забезпечення доказів ПАО «Укртелеком» роздруківками телефонних розмов № 12/7000-100 від 29.04.2015 року, з яких вбачається, що телефонні розмови між абонентським номером (0562) 52-15-67, який встановлено в квартирі АДРЕСА_1, та номерами 52-15-67, 741-38-12 за період з 01.01.2012 року по 01.11.2013 року, відсутні.

Стосовно наданих у судовому засіданні пояснень свідка ОСОБА_19 зі сторони відповідача, то суд відноситься до них також критично, оскільки даний свідок є зацікавленою особою, тому що є дружиною відповідача, а її свідчення суперечать повністю показанням інших свідків.

Що стосується посилань у судовому засіданні відповідача ОСОБА_3 стосовно матеріальної допомоги померлому батьку шляхом оплати ним комунальних послуг за квартиру батька, то дані посилання суд не бере до уваги у зв'язку з їх недоведеністю. Крім того, дані посилання відповідача спростовуються наданими за ухвалою суду письмовими доказами (а.с. 170-188).

Як вбачається з наданих суду виписок руху коштів по рахунку НОМЕР_2, відкритого на ім'я ОСОБА_6 та по рахунку НОМЕР_3, відкритого на ім'я ОСОБА_3, 18.01.2013 року в 14 год. 10 хв. у банкоматі, встановленому в відділенні КБ «ПриватБанк», з використанням банківської картки ОСОБА_6, були отримані 1 300 грн. У той же день, о 15 год. 17 хв. було здійснено поповнення банківської карти ОСОБА_3 на 700 грн. через термінал у відділенні банку по вул. Ленінградська, 5 к м. Дніпропетровську, і в той же час проведено 3 платежі на суму 446 грн. 38 коп., як оплату за комунальні послуги за квартиру ОСОБА_6 18.02.2013 року в 15 год. 19 хв. у банкоматі, встановленому в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2» по АДРЕСА_1 (в будинку де проживав спадкодавець), з використанням картки ОСОБА_6 було отримано 1 300 грн. Того ж дня, о 14 год. 55 хв. було здійснено поповнення банківської картки ОСОБА_3 на 580 грн. через термінал у відділенні банку по вул. Ленінградській, 5 у м. Дніпропетровську, і в той же час проведено три платежі з оплати комунальних послуг за квартиру ОСОБА_6 на суму 535 грн. 73 коп.

Аналогічні операції були проведені також 18.03.2013 року, 17.04.2013 року, 21.05.2013 року, 20.06.2013 року, 18.07.2013 року, 18.08.2013 року, 20.09.2013 року, 19.10.2013 року.

Таким чином, з наданих виписок вбачається, що поповнення банківської карти ОСОБА_3 та одночасне часткове здійснення комунальних платежів за квартиру спадкодавця, здійснювалося в усіх випадках винятково в один і той же час, одразу після отримання пенсії ОСОБА_6, чим повністю спростовуються пояснення ОСОБА_3 про те, що він за свої кошти здійснював оплату комунальних послуг за квартиру батька.

Даний факт підтверджується також поясненнями свідків ОСОБА_15, ОСОБА_8, які зазначили, що спадкодавець домовився з відповідачем про оплату комунальних послуг у вищезазначений спосіб, так як це була єдина можливість хоч із рідка бачити сина.

Твердження ОСОБА_3 про те, що його заробітна плата невелика і тому він не мав змоги надавати матеріальну допомогу спадкодавцю, спростовуються сімейними обставинами та майновим становищем відповідача, який утримує сім'ю, має власні квартиру та автомобіль.

Таким чином, враховуючи дані обставини, вважати за матеріальну допомогу сплату комунальних послуг ОСОБА_3, за рахунок коштів свого покійного батька, не можливо, оскільки це не матеріальна допомога, а лише здійснення банківських платежів. У свою чергу, здійснення банківських платежів не за свій рахунок, а за рахунок ОСОБА_6, також не можна вважати наданням допомоги.

Що стосується наданих відповідачем фотокарток, то суд не може взяти їх до уваги як належний та допустимий доказ, оскільки події зображені на них відносяться до періоду життя спадкодавця, коли він ще не знаходився в безпорадному стані та не потребував допомоги. Ця обставина підтверджується з зображення самих сторін по справі, та підтверджується показаннями позивачки.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач маючи можливість, просто не вчинив дій для надання матеріальної, фізичної та моральної допомоги спадкодавцю (пасивне ухилення), який через свій похилий вік та хвороби знаходився в безпорадному стані, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 необхідно усунути від права на спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька - ОСОБА_6, та визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання за ним у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1, права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, то вони не підлягають задоволенню, тому що суд прийшов до висновку про необхідність усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки первісні позовні вимоги були задоволені у повному обсязі, то з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судові витрати по справі у розмірі 1 364 грн. 54 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 1216, 1220, 1224, 1261 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про усунення спадкодавця від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Усунути ОСОБА_3 від права на спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на квартиру АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 1 364 грн. 54 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.О. Дубіжанська