Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.06.2015 Справа №607/7563/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Рихліцької О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 спілки «Калина» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_1 спілка "Калина" у квітні 2015 року пред'явив до суду позов до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0106691 від 08 лютого 2013 року. Обґрунтовує позов тим, що ОСОБА_2М порушує умови укладеного між ними кредитного договору № 0106691 від 08 лютого 2013 року, а ОСОБА_3, як поручитель, належним чином не виконує взятих на себе зобов'язань за договором поруки, внаслідок чого відповідачі заборгували кредитній спілці грошові кошти в розмірі 11208,09 гривень.

Представник позивача КС "Калина" ОСОБА_4 у судове засідання подала заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити, розглянувши справу в її відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечила.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, до суду не з'явилися, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за їх відсутності не подавали. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача згідно з поданою нею письмовою заявою не заперечила проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ст. 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

08 лютого 2013 року між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спілкою "Калина" в особі голови правління ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 0106691, згідно з яким ОСОБА_1 спілка "Калина" надала ОСОБА_2 кредит у розмірі 30000 гривень, строком на 60 місяців, з кінцевим терміном повернення 11 лютого 2018 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 08 лютого 2013 року між відповідачем ОСОБА_3 та ОСОБА_1 спілкою "Калина" в особі голови правління ОСОБА_5 був укладений договір поруки №ДП-0106691, згідно з яким ОСОБА_3 зобов'язався солідарно відповідати перед кредитною спілкою за виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 0106691.

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору № 0106691 від 08 лютого 2013 року, позивач надав відповідачу ОСОБА_2 кредит у розмірі 30000 гривень на умовах, встановлених цим договором, а відповідач зобовязалася повернути кредит та сплатити проценти у розмірі 16 відсотків річних.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, відповідно до ст. ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у встановлений договором строк.

Однак, всупереч вказаним вимогам закону, ОСОБА_2 умов договору належним чином не виконувала.

Зокрема, як слідує з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 0106691 від 08 лютого 2013 року, станом на квітень 2015 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитом складає 7346,63 гривень, заборгованість за процентами 1600 гривень.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та встановлений договором розмір нарахованих процентів.

Зазначених вимог закону ОСОБА_2 належним чином не виконала, заборгованості за кредитним договором та суми нарахованих процентів не сплатила.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

За вказаних обставин, враховуючи прострочення виконання грошових зобовязань відповідачем в період з жовтня 2013 року по березень 2015 року, позивач набув права на отримання від відповідача відповідних нарахувань.

Як слідує з наведеного в позовній заяві розрахунку, за період з з жовтня 2013 року по березень 2015 року інфляційні нарахуванння за кредитним договором № 0106691 від 08 лютого 2013 року становлять 2261,46 гривень.

При цьому, враховуючи індекс інфляції за період з вересня 2013 року по березень 2015 року та методики розрахунку відповідних виплат, згідно з якими розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості, судом установлено, що обчислені позивачем суми, які він просить стягнути з відповідача, не перевищують сум, які обчислені шляхом застосування зазначених методик.

Згідно п.п. 3 «а» п. 3.1.1. кредитного договору № 0106691 від 08 лютого 2013 року кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць.

Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Таким чином, відповідно до п. 2 ст. 1050 ЦК України, п.п. 3 «а» п. 3.1.1. кредитного договору № 0106691 від 08 лютого 2013 року позивач набув права вимагати від відповідача ОСОБА_2 дострокового повернення частини кредиту, яка залишилася, разом із нарахованими процентами.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з п. 3.1. договору поруки №ДП-0106691 від 08 лютого 2013 року, у разі невиконання або неналежного виконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором поручитель зобовязується не пізніше 3-ох календарних днів з моменту повідомлення кредитором про невиконання або неналежного виконання боржником прийнятих на себе зобовязань сплатити кредитору відповідну суму грошових коштів.

18 березня 2015 року КС «Калина» надсилала в адресу поручителя ОСОБА_3 лист попередження №18-03-15/08 з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором, яке відповідачем проігноровано, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Таким чином судом установлено істотне порушення інтересів позивача ОСОБА_1 спілки "Калини" унаслідок неналежного виконання відповідачами умов кредитного договору, оскільки позивач значною мірою позбавляється можливості отримати грошові кошти, на які розраховував при укладенні договору.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини та досліджені докази, суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 спілки «Калина» підлягає до задоволення шляхом солідарного стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості за кредитом 7346,63 гривень, заборгованості за процентами 1600 гривень, нарахованих інфляційних втрат 2261,46 гривень.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 530, 554, 625, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 215, 223, 224, 226, 228, 233, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (мешканки ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, ОСОБА_3 (м. Тернополя, вул. Енергетична, 13/1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2), солідарно, в користь ОСОБА_1 спілки «Калина» (юридична адреса: м. Тернопіль, вул. Руська, 3/4, код ЄДРПОУ 2163960, р/р 8200, ПАТ «УкрСиббанк» м. Харків, МФО 351005) заборгованість за кредитним договором № 0106691 від 08 лютого 2013 року у розмірі 11208,09 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (мешканки ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, ОСОБА_3 (м. Тернополя, вул. Енергетична, 13/1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) в користь ОСОБА_1 спілки «Калина» (юридична адреса: м. Тернопіль, вул. Руська, 3/4, код ЄДРПОУ 2163960, р/р 8200, ПАТ «УкрСиббанк» м. Харків, МФО 351005) 243 гривні 60 копійок понесеного судового збору по 121 гривні 80 копійок із кожного.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя