Справа №577/571/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Буток Т. А.
Номер провадження 22-ц/788/1187/15 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Собини О. І. , Околота Г. М.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Сведбанк», Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про захист прав споживача, визнання кредитного договору, договорів поруки та іпотечного договору недійсними, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2015 року задоволено позов ОСОБА_3.

Визнано недійсним кредитний договір № 1802/0808/71-013, укладений 08 серпня 2008 року між ОСОБА_3 та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк».

Визнано недійсним договір поруки № 1802/0808/71-013-Р-2, укладений 08 серпня 2008 року між ОСОБА_5 та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк».

Визнано недійсним договір поруки № 1802/0808/71-013-Р-1, укладений 08 серпня 2008 року між ОСОБА_4 та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк».

Визнано недійсним іпотечний договір 1802/0808/71-013-Z-1, укладений 08 серпня 2008 року між ОСОБА_3 та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк».

Вказане рішення суду відповідач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ПАТ «Альфа-Банк», посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що безпідставними є висновки суду першої інстанції про те, що банк не провів з позивачем переддоговірної роботи, а також про відсутність графіка платежів, так як позичальник 08 серпня 2008 року перед укладенням кредитного договору власноруч підписав бюлетень продукту «Житлова іпотека на вторинному ринку», що свідчить про те, що він був ознайомлений із загальними умовами кредитування і погодився з ними.

Також, на думку відповідача, за ненадання інформації, яка зазначена у ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», на що позивач послався у своїй позовній заяві, має бути відшкодування споживачу з боку банку завданих такими діями збитків, а не визнання недійсним кредитного договору, чого не врахував суд першої інстанції.

Крім того, відповідач зауважує, що позивачем щомісячно вносились необхідні платежі на погашення валютного кредиту, що є підтвердженням схвалення ним правочину.

Таким чином, безпідставним є посилання позивача на те, що сторони уклали кредитний договір з порушенням вимог законодавства, оскільки при цьому вони досягли згоди з усіх істотних умов і точно визначили свої наміри.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ПАТ «Альфа Банк» Пономарьова І.О. про задоволення апеляційної скарги та позивача ОСОБА_3 - про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 серпня 2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір № 1802/0808/71/-013, за умовами якого банк надав позивачу кредит в розмірі 50000 доларів США зі строком повернення до 08 серпня 2038 року та сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,5% річних (а.с.9-13).

Того ж дня, тобто 08 серпня 2008 року, між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 1802/0808/71-013-Р-2, відповідно до якого остання поручилась перед кредитором за належне виконання позичальником ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором (а.с.20).

Аналогічним чином вчинила і ОСОБА_4, що вбачається з укладеного 08 серпня 2008 року між нею та ВАТ «Сведбанк» договору поруки № 1802/0808/71-013-Р-1 (а.с.21).

Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 08 серпня 2008 року між позивачем та ВАТ «Сведбанк» було укладено договір іпотеки за № 1802/0808/71-013-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Конотопського міського нотаріального округу Ничвидюк Н.А., за яким в іпотеку банку було передано нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 (а.с.23-24).

12 серпня 2009 року між ПАТ «Сведбанк» (яке виступило правонаступником ВАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3 було укладеного договір про внесення змін та доповнень № 1 до вищевказаного кредитного договору, за яким розмір строкової заборгованості було змінено на 36163,40 доларів США, а також встановлено порядок нарахування процентів, комісій та погашення заборгованості за кредитним договором, зокрема, змінено розмір щомісячного ануїтетного платежу з 533,63 доларів США на 387,33 доларів США, а також визначено, що кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу між ним та ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_8 з метою придбання трикімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с.14-18).

Також 09 серпня 2010 року ці ж самі сторони уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 1802/0808/71-013 від 08 серпня 2008 року, якою встановили, що розмір визначеної у 12,5% річних процентної ставки може змінюватися без укладання додаткового правочину до цього договору у випадках, встановлених договором (а.с.19).

Листом від 05 червня 2012 року ПАТ «Сведбанк» повідомило ОСОБА_3 про відступлення своїх прав вимоги за кредитним договором, договором іпотеки та договорами поруки на користь ПАТ «ДельтаБанк» (а.с.25).

А згідно повідомлення від 18 червня 2012 року ПАТ «ДельтаБанк» здійснило відступлення своїх прав вимоги за кредитним договором, договором іпотеки та договорами поруки на користь ПАТ «Альфа-Банк» (а.с.26).

04 лютого 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору № 1802/0808/71-013 від 08 серпня 2008 року щодо надання банку оригіналів документів, що підтверджують право власності та здійснення її державної реєстрації (а.с.27).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в кредитному договорі від 08 серпня 2008 року № 1802/0808/71-013 немає відомостей про детальний розпис загальної вартості кредиту, відсутні умови, які відповідно до п.п.3.2, 3.4 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10 травня 2007 року мають бути передбачені у цьому договорі обов'язково. Також банком для споживача не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту та не була проведена переддоговірна робота стосовно умов кредитування та орієнтовної сукупної вартості кредиту.

З огляду на наведене, місцевий суд вважав, що порушивши вимоги п.2 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач не надав позивачу, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість валютного кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору.

Також місцевий суд звернув увагу і на те, що договором про внесення змін та доповнень № 1 до спірного договору банк поклав на позивача обов'язок зі сплати платежів (комісії), які відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту не мав права встановлювати.

Враховуючи вищенаведене, місцевий суд дійшов висновку про те, що умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків в сторону погіршення становища споживача, а відповідно, - і підставою для визнання такого договору недійсним та, як наслідок, визнання недійсними також і договорів поруки та договору іпотеки, оскільки ці договори є похідними від основного, а також враховуючи, що недійсне зобов'язання (за кредитним договором) відповідно до ст.ст.236, 548 ЦК України не підлягає забезпеченню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є законними і обґрунтованими, так як суд вирішив справу згідно з вимогами ст.ст.203, 215, 236, 548, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст.11, 15, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також п.п.2.1, 3.1, 3.2, 3.4, 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Національного банку України від 10 травня 2007 року за № 168.

Також рішення ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, зокрема, детально проаналізовані всі посилання на підтвердження вимог позову і наведені переконливі мотиви щодо їх обґрунтування, а також стосовно спростування заперечень.

Отже, виходячи з матеріалів справи, судом першої інстанції встановлені обставини того, що перед укладенням кредитного договору банк не виконав своє зобов'язання і не надав споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, а вже укладений кредитний договір № 1802/0808/71-013 від 08 серпня 2008 року не містить обов'язкових відомостей щодо детального розпису сукупної вартості валютного кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, а також не має графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом, як і обґрунтування вартості супутніх послуг, хоча у цьому договорі встановлені платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), а саме: комісія за перевірку документів - 1% від суми кредиту та комісія за розрахунково-касове обслуговування - 0,75% від суми кредиту, що прямо заборонено у п.3.6 вказаних Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Національного банку України від 10 травня 2007 року за № 168 (п.п.3.10, 3.11 кредитного договору).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що умови кредитного договору в цілому є несправедливими, так як всупереч принципу добросовісності в укладеному між сторонами кредитному договорі встановлений істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, у зв'язку з чим відповідно до ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» положення цього договору в цілому судом правильно визнані недійсними.

Оскільки кредитний договір визнаний судом недійсним, тому відповідно до ст.236 ЦК України він є недійсним з моменту його вчинення, значить його недійсність, як основного зобов'язання, спричиняє недійсність правочинів щодо його забезпечення (поруки, іпотеки), що врегульовано ч.2 ст.548 ЦК України, до чого також правильно дійшов суд першої інстанції.

До доводів апеляційної скарги про дотримання всіх вимог законодавства стосовно надання позивачу повної інформації про отримання споживчого кредиту, проведення з ним належної переддоговірної роботи, а також укладення кредитного договору з усіма вимогами до нього, з необхідністю захисту прав споживача, колегія суддів відноситься критично, так як вказаних обставин відповідач не довів, а його посилання з цього приводу є непереконливими.

Зокрема, доданий до апеляційної скарги бюлетень продукту «Житлова іпотека на вторинному ринку», на який посилається відповідач як на доказ щодо надання позивачу інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», п.п.3.1, 3.2, 3.4 Постанови НБУ «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10 липня 2007 року № 168 вимагають проведення кредитодавцем дещо іншої за своїм змістом роботи, оформленої у письмовому вигляді, з наведенням конкретних розрахунків на певний період погашення кредиту, завіреної підписом сторін кредитного договору, яка є невід'ємною частиною кредитного договору.

Також колегія суддів відноситься критично і до посилань в апеляційній скарзі на те, що з умовами кредитного договору позивач ознайомився належним чином, підписавши договір (п.п.10.1, 10.13 кредитного договору), так як вказані пункти договору не повідомляють, про що конкретно йдеться, хоча інформація споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту носить обов'язковий і конкретний характер.

Крім того, обставини того, що позивач певний час добросовісно виконував свої умови кредитного договору і погашав кредит ще не свідчать про те, що внаслідок цього цей договір не може бути визнаний недійсним, оскільки для цього знайшли своє підтвердження відповідні підстави.

Доводи апеляційної скарги про те, що за ненадання споживачу повної інформації стосовно укладення договору споживчого кредиту банк має тільки відшкодувати позивачу певні збитки в деякій мірі свідчать про визнання ним позову.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для скасування чи зміни рішення суду.

За таких обставин, коли суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відсутні підстави для його зміни чи скасування, у зв'язку чим апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п. 1, 308, 314 ч.1 п. 1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» відхилити, а рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -