Справа № 711/2-41/11
У Х В А Л А

Іменем України

24 червня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Ігнатюка Б.Ю. і ОСОБА_1,

при секретарі: Дашковська С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Тячівського районного суду від 31 березня 2015 р. за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області про визнання права власності на майно, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулися у суд із позовом до Солотвинської селищної ради в березні 2010 р.

Після зміни предмету позову (т.2, а.с.1-8) остаточно просили:

- визнати право власності ОСОБА_3 на незакінчене будівництво житлового будинку на підставі договору дарування від 28.08.2008 р. за реєстраційним № 3876 і витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_3 по вул. Б.Хмельницького, 50, в смт. Солотвино Тячівського району;

- визнати право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку згідно з договором дарування земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0.15 га по вул. Б.Хмельницького, 50, в смт. Солотвино Тячівського району;

- визнати право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку згідно з договором дарування земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0.24 га по вул. Б.Хмельницького, 50, в смт. Солотвино Тячівського району;

- визнати право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку за рішенням Солотвинської селищної ради, плану земельної ділянки, переданої у приватну власність, та технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0.60 га в районі гори «Магура» смт. Солотвино, що використовується ними з 1997 р.

На обґрунтування зазначали, що рішенням № 126 Солотвинської селищної ради від 23.12.1997 р. надано у приватну власність ОСОБА_2 і ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0.47 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і ведення підсобного господарства в смт. Солотвино, вул. Б.Хмельницького, 50.

28.08.08 р. земельна ділянка та незакінчений будівництвом житловий будинок, що розташовані в смт. Солотвино по вул. Б.Хмельницького, 50, на підставі договору дарування передана ОСОБА_3 і 28.09.08 р. на підставі цього договору виготовлено технічну документацію. Однак, голова Солотвинської селищної ради ОСОБА_5 незаконно зобовязав ОСОБА_3 розширити земельну ділянку на користь ОСОБА_6 з повторним виготовленням технічної документації із приведенням меж земельної ділянки в натурі відповідно до державного акту 1-ЗК №025811 та матеріалів інвентаризації.

Рішенням № 26 Солотвинської селищної ради від 21.03.1997 р. надано у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0.6 га для ведення підсобного господарства в смт. Солотвино в районі гори «Магура». Однак, рішеннями Солотвинської селищної ради виділено земельні ділянки в районі гори «Магура» - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11, накладаючи таким чином земельні ділянки на земельну ділянку ОСОБА_2

Рішенням Тячівського районного суду від 31.03.15 р. у позові відмовлено (а.с.98-106).

Апелянти просять скасувати це рішення та ухвалити нове, про задоволення позову. Доводить про невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права. Указує на неналежну оцінку доказів.

Суд першої інстанції виходив із безпідставності позову.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін, із таких мотивів.

Згідно з положеннями ст. 303 ч.1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як видно з матеріалів справи, 28.08.08 р. ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 незакінчений будівництвом житловий будинок 5% готовності, розташований в смт. Солотвино по вул. Б.Хмельницького, буд № 50 Тячівського району Закарпатської області, розташований на земельній ділянці площею 0.39 га (державний акт на право приватної власності серії 1-ЗК № 025811), який належить дарувателю на праві приватної власності на підставі будівельного паспорту за № 3 від 05.06.1997 р., дозволу на право виконання будівельних робіт, на підставі рішення виконкому Солотвинської ради від 1997 р., державного акту на право приватної власності на землю від 20.03.1998 р. за № 31, зареєстрованого в Тячівському райтехінвентарбюро за реєстровим номером 2133 у реєстраційній книзі № 18. Указаний договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_12 і зареєстрований в реєстрі за № 3876 (т.1, а.с.19).

Цього ж дня ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 і земельну ділянку розміром 0.39 га, яка розташована на території Солотвинської селищної ради по вул. Б.Хмельницького, б. н., Тячівського району Закарпатської області й передана для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_12 і зареєстрований у реєстрі за № 3877 (т.1, а.с.20).

За приписами ч.1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом не дійсним.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що право власності на незакінчений будівництвом житловий будинок, який знаходиться по вул. Б.Хмельницького, 50, в смт. Солотвино Тячівського району та земельні ділянки по вул. Б.Хмельницького, буд № 50, в смт. Солотвино Тячівського району Закарпатської області загальною площею 0.39 га, зокрема 0.15га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та 0.24 га. для ведення особистого селянського господарства ніким у встановленому порядку не оспорюється, а тому відсутні будь-які підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання за ОСОБА_3 права власності на майно, яким той володіє на підставі договору дарування.

Що стосується позовної вимоги про визнання права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку розміром 0.60 га, яка знаходиться в районі гори «Магура» в смт. Солотвино Тячівського району, то й ця вимога не підлягає задоволенню як необґрунтована.

Так, рішенням виконкому Солотвинської селищної ради від 21.03.1997 р. за № 26 ОСОБА_2 було надано у приватну власність земельну ділянку площею 0.6 га для ведення підсобного господарства в районі гори «Магура» в смт. Солотвино Тячівського району (а.с.7).

Згідно зі ст.ст. 17 ч.1, 19 ч.1, ч.2, 22 ЗК 1990 р. (у чинній на той момент редакції) передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться ОСОБА_13 народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Сільські, селищні ОСОБА_13 народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням населення (сфера послуг), сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, традиційних народних промислів. ОСОБА_13 народних депутатів надає земельні ділянки (крім ріллі і земельних ділянок, зайнятих багаторічними насадженнями) для будь-яких потреб у межах міста. Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 цього Кодексу. Проте, дію указаної статті зупинено стосовно власників земельних ділянок, визначених ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 р. N 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 3 цього Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною ОСОБА_13 народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, із наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Отже, цією нормою визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах.

Відповідно до п.7 розділу X "Перехідні положення" ЗК 2001 р. громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки (постанова Верховного Суду України від 30 травня 2012 р. у справі N 6-31цс12).

Згідно з Положенням про порядок ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.93 р. № 15 (втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051) до земельно-кадастрової документації належать кадастрові карти та плани (графічні та цифрові), схеми, графіки, текстові та інші матеріали, які містять відомості про межі адміністративно-територіальних утворень, межі земельних ділянок власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, правовий режим земель, що перебувають у державній, колективній і приватній власності, їх кількість, якість, народногосподарську цінність та продуктивність по власниках землі і землекористувачах, населених пунктах, територіях сільських, селищних, міських, районних ОСОБА_13 народних депутатів, областях, Республіці Крим та Україні в цілому. Земельно-кадастрова документація включає книги реєстрації державних актів на право колективної, приватної власності на землю, право постійного користування землею, договорів на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди. Земельно-кадастрова документація ведеться згідно з інструкцією ведення державного земельного кадастру, затверджуваною Держкомземом.

Наказом Мінстату України від 07.12.1993 р. № 273 була затверджена форма державної статистичної звітності по земельних ресурсах «6-зем» («Звіт про наявність земель та розподіл їх по землекористувачах, власниках землі та угіддях»), відповідно до якої формувалася статистична звітність про наявність земель та розподіл їх по землекористувачах, власниках землі та угіддях, а в звіті зазначався власник або користувач відповідної земельної ділянки. Відповідно до вказаного Положення про порядок ведення державного земельного кадастру наказом Держкомстату України від 05.11.1998 р. № 377 (реєстрація в Мінюсті від 14.12.1998 р. за № 788/3228) була розроблена, затверджена та діє Інструкція із заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми NN 6-зем, 6а-зем, 6б-зем, 2-зем). (Інструкція), наказ Мінстату України від 07.12.1993 р. № 273 було скасовано. За правилами Положення (п.п.1, 2, 17) та Інструкції (Розділ І, Розділ ІІ щодо рядків 17, 21, 22, графи 1 та інших параметрів звіту за формою 6-зем), облік кількості земель ведеться, зокрема, по власниках землі і землекористувачах; у рядках 17, 21, 22 звіту враховуються дані про громадян, яким надано землі у власність і користування для ведення особистого підсобного господарства та для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибні ділянки).

Однак, рішенням 16 сесії 5 скликання Солотвинської селищної ради від 29.05.08 р. за № 358 (т.1, а.с.15) ОСОБА_2 за його зверненням було відмовлено в передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0.6 га для ведення підсобного господарства в районі гори «Магура» в смт. Солотвино Тячівського району у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 уже використав своє конституційне право на безкоштовну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (державний акт серії 1-ЗК №025811).

Оскільки вказане рішення органу місцевого самоврядування є чинним, не оскаржене та не скасоване, то вирішити вимогу ОСОБА_2 щодо цієї земельної ділянки наразі неможливо.

За правилами ч.3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з приписами ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на судовий захист своїх прав лише в разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують цього висновку як аналогічні доводам позовної заяви, суперечні фактичним обставинам справи, письмовим доказам і вказаним нормам матеріального права.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

2. Рішення Тячівського районного суду від 31 березня 2015 р. залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: