Справа № 149/1163/15-ц Провадження № 22-ц/772/2571/2015Головуючий в суді першої інстанції Вергелес В. О.
Категорія 46Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

18 серпня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

при секретарі Пантелеймоновій А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - служба у справах дітей Хмільницької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, -

встановила:

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 липня 2015 року задоволено позов ОСОБА_3, визнано ОСОБА_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком за адресою - АДРЕСА_2.

Не погодившись із рішенням відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просила скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апелянт ОСОБА_2, повідомлена в установленому порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з'явилася, заяви про відкладення розгляду справи суду не направила.

Від третьої особи - служби в справах дітей Хмільницької міської ради суду надійшла заява про розгляд справи в їх відсутність. При винесенні рішення покладається на розсуд суду.

Позивач ОСОБА_3 та її представник - адвокат Малішевська В.С. проти вимог апеляційної скарги заперечувала, просять залишити в силі рішення суду першої інстанції, як законне і обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляції та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 листопада 1978 року за позивачем ОСОБА_3 на праві особистої власності зареєстровано будинок за адресою - АДРЕСА_2 (пізніше нумерація будинку змінена на АДРЕСА_2 (а.с. 5-8).

18 грудня 2004 року відповідачі ОСОБА_2 та її неповнолітня дитина ОСОБА_4, які є невісткою та онуком позивача були зареєстровані за адресою - АДРЕСА_2 (а.с. 7,8).

Із матеріалів справи, зокрема актів обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, вбачається, відповідач ОСОБА_2 та її неповнолітній син ОСОБА_4 з 2013 року проживають в квартирі АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності разом з батьками. Даний факт підтвердили допитані в судовому засіданні свідки.

Задовольняючи позовні вимоги позивача суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі більше року не проживають за місцем реєстрації.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам справи й зроблений з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Так, згідно з ст. 47 Конституції України кожному гарантується право на житло.

Згідно із статтею 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном - статті 391 ЦК України.

Згідно з ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до частини 3 статті 29 ЦК України місцем проживання у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів), або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Встановивши, що відповідач ОСОБА_2 разом з неповнолітнім сином більше року не проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_2, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про визнання даних осіб, такими, що втратили право користування цим житлом.

Згідно із статтею 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Апелянтом ОСОБА_2 не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що позивач створювала перешкоди в користуванні житлом їй та її неповнолітньому синові, зокрема звернення з цього приводу до правоохоронних органів чи суду, тощо.

Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таки чином суд першої інстанції, повно й всебічно дослідивши обставини справи, прийшов до обґ рунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити, а рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:/підпис/ Стадник І.М.
Судді: З оригіналом вірно: Суддя апеляційного суду /підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Войтко Ю.Б. Стадник І.М.