Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.08.2015 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого, судді Хитрука В.М.

при секретарі Василевській А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краєвид Поділля» про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною, -

ВСТАНОВИВ:

Свої вимоги до суду позивач мотивувала тим, що вона, відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 31.10.2012 року, набула права власності на земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1) призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Супівської сільської ради Барського району Вінницької області.

18.12.2007 року, попереднім власником земельної ділянки ОСОБА_2, було укладено договір оренди землі із ТОВ «Краєвид Поділля» строком на п'ять років, тобто до 2012 року.

З довідки Відділу Держземагентства у Барському районі Вінницької області від 20.06.2014 року позивачу стало відомо про існування додаткової угоди від 01.05.2011 року до договору оренди землі.

Враховуючи важкий стан здоров'я ОСОБА_2, позивач вважає, що він не міг підписати вказану додаткову угоду.

Тому, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсною додаткову угоду від 01.05.2011 року до договору оренди земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Супівської сільської ради Барського району Вінницької області, укладеного 18.12.2007 року з ТОВ «Краєвид Поділля».

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала повністю, наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідача ТОВ «Краєвид Поділля» Шишкіна Н.П. позов не визнала, заперечувала проти його задоволення, просила суд відмовити в позові повністю та застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що її чоловік ОСОБА_2 додаткову угоду від 01.05.2011 року до договору оренди земельної ділянки з ТОВ «Краєвид Поділля» не підписував, оскільки хворів важкою хворобою. Коли представники ТОВ «Краєвид Поділля» приїхали до них укладати додаткові угоди, ОСОБА_5 свою угоду підписала. За чоловіка ОСОБА_2 підписати угоду відмовилася, оскільки не знала який у нього підпис. Вважає, що за нього підписали угоду самі представники ТОВ «Краєвид Поділля».

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявних у справі доказів, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв'язку з чим у позові слід відмовити.

18.12.2007 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Краєвид Поділля» було укладено договір оренди земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Супівської сільської ради Барського району Вінницької області, строком на п'ять років. Договір зареєстровано у Вінницькій регіональній філії центру ДЗК.

01.05.2011 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Краєвид Поділля» укладено додаткову угоду № 110 до вказаного договору оренди земельної ділянки, яку зареєстровано у Відділі Держземагентства у Барському районі Вінницької області 27.03.2012 року за № 55855, якою збільшено розмір орендної плати та продовжено термін дії договору оренди на п'ять років.

Договір оренди земельної ділянки та додаткова угода підписані обома сторонами та зареєстровані у встановленому законом порядку. Договір та додаткова угода є укладеними та набрали чинності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 помер. Встановлено, що за життя він договір оренди землі та додаткову угоду не оспорював.

Позивач ОСОБА_1, відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 31.10.2012 року, набула права власності на земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1) призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Супівської сільської ради Барського району Вінницької області.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Оскільки відповідно до п. 3 додаткової угоди вона є невід'ємною частиною договору, тому ОСОБА_1 успадкувала усі права та обов'язки, які визначені договором оренди земельної ділянки від 18.12.2007 року

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи від 08.05.2015 року № 158-П підпис у графі «підпис» «орендодавець» у додатковій угоді № 110 від 01.05.2011 року до договору оренди землі, та підпис у графі «Личная подпись владельца» у військовому квитку з серійним номером НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_2, ймовірно виконані не однією особою, а різними особами.

Вказаний висновок експертизи суд не приймає як доказ по справі, оскільки він не доводить того факту, що додаткова угода підписана не ОСОБА_2 а іншою особою.

Допитана у судовому засіданні експерт ОСОБА_6 пояснила, що висновок експертизи виконаний відповідно до методики судово-почеркознавчої експертизи та методики дослідження підписів. Для категоричного висновку про те, чи підписана додаткова угода ОСОБА_2 чи іншою особою, їй не вистачило зразків підпису.

Таким чином, висновок експерта відповідно до положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України є припущенням. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд ставиться критично та не приймає як доказ показання свідка ОСОБА_5, оскільки вона є матір'ю позивача, а тому зацікавленою особою.

В порушення вимог ст.ст. 58,59,60 ЦПК України належних та допустимих доказів на підтвердження доводів про те, що у ОСОБА_2 не було волевиявлення на укладення додаткової угоди до договору оренди землі з ТОВ «Краєвид Поділля» позивач суду не надав.

Відповідно до положень ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнута згода.

Судом встановлено, що з часу укладення додаткової угоди ОСОБА_2 не чинив відповідачу перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою, отримував орендну плату, що свідчить про його волевиявлення, яке було спрямоване на укладення угоди.

Положеннями ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

В порушення ст. ст. 1, 2, 10, 15 ЦПК України, ст. 15 ЦК України позивачем ОСОБА_1 не доведено, чим порушуються її права оскаржуваною додатковою угодою, яка належним чином виконується. (Правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові №6233цс14 та правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-94цс13, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України). Адже ОСОБА_1 не була стороною договору оренди землі від 2007 року, а відтак і не могла бути стороною у додатковій угоді.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В судовому засіданні представником відповідача ТОВ «Краєвид Поділля» було заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Суд, вирішуючи питання про застосування до правовідносин сторін строку позовної давності, виходить із наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимоги представника відповідача ТОВ «Краєвид Поділля» про застосування наслідків спливу строку позовної давності необхідно відмовити, оскільки позивачу ОСОБА_1 про існування додаткової угоди стало відомо 20.06.2014 року з довідки Відділу Держземагентства у Барському районі Вінницької області.

За таких обставин суд, керуючись ст. ст. 1, 2, 5, 10, 15, 57,58, 59, 60, 212, 213 ЦПК України, ст. ст. 638, 215, 203 ЦК України,

В И Р I Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краєвид Поділля» про визнання недійсною додаткової угоди від 01.05.2011 року до договору оренди земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Супівської сільської ради Барського району Вінницької області, укладеного 18.12.2007 року з ТОВ «Краєвид Поділля» - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення, а неприсутніми особами в той же строк з дня отримання копії рішення, шляхом подачі апеляційної скарги в Апеляційний суд Вінницької області через Барський районний суд Вінницької області.

Суддя: