Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 рокуМ. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Дербенцевої Т.П., Касьяна О.П.,Карпенко С.О., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Ласощів-Кременчук» до ОСОБА_6 про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 12 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Світ Ласощів-Кременчук» (далі - ТОВ «Світ Ласощів-Кременчук») звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 червня 2014 року на 49 км автодороги Глинськ-Олександрія-Петрово сталась дорожньо-транспор <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_809/ed_2015_02_08/pravo1/KD0001.html?pravo=1>тна пригода за участю належного позивачу автомобіля марки Merсedes-Benz модель Sprinter 416, р.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6, та автомобіля ВАЗ-21140, р.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_7, у результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.

Вина відповідача у дорожньо-транспортній пригоді встановлена постановою Автозаводського районного <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_809/ed_2015_02_08/pravo1/KD0001.html?pravo=1> суду м. Кременчука Полтавської області від 13 серпня 2014 року, якою ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності.

У момент дорожньо-транспортної пригоди відповідач працював у товаристві на посаді водія та виконував свої трудові обов'язки.

24 червня 2014 року між ТОВ «Світ Ласощів-Кременчук», ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було укладено договір про визначення розміру шкоди та порядку її відшкодування, згідно з яким позивач на користь останньої виплатив відшкодування матеріальної шкоди, завданої їй у результаті дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 84 тис. грн, а тому просив у порядку регресу стягнути з відповідача ці кошти.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 12 березня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Світ Ласощів-Кременчук» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843034/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1>кошти у розмірі 84 тис. грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судами встановлено, що 20 червня 2014 року ОСОБА_6, керуючи автомобілем марки Merсedes-Benz модель Sprinter 416, р.н. НОМЕР_1, порушив п. 12.1 ПДР <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_853/ed_2015_02_08/pravo1/KD0001.html?pravo=1> України, не врахував дорожню обстановку та стан транспор <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844296/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1>тного засобу, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем марки ВАЗ-21140, р.н. НОМЕР_2, який знаходився під керуванням ОСОБА_7, у результаті чого обидва автомобілі отримали пошкодження.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 серпня 2014 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності, застосувавши адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн у дохід держави.

У момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Світ Ласощів-Кременчук» на підставі трудового договору та керував автомобілем при виконанні трудових (службових) обовʼязків водія-експедитора підприємства.

24 червня 2014 року між ТОВ «Світ Ласощів-Кременчук», ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було укладено договір про визначення розміру шкоди та порядку її відшкодування, згідно з яким позивач на користь останньої виплатив відшкодування матеріальної шкоди, завданої їй у результаті дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 84 тис. грн.

На підтвердження отримання коштів у розмірі 7 тис. дол. США, що у гривневому еквіваленті становить 84 тис. грн, на другій сторінці договору ОСОБА_7 зроблено власноручний напис про отримання цих коштів у повному обсязі та відсутність претензій до сторін договору.

У подальшому постановою тимчасово виконуючого обов'язки першого заступника начальника - начальника слідчого відділення Олександрійського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області від 30 червня 2014 року кримінальне про'вадження відносно ОСОБА_6 закрито у звязку з відсутністю складу злочину. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_982849/ed_2015_01_17/pravo1/KD0005.html?pravo=1>

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ТОВ «Світ Ласощів-Кременчук» має право зворотної вимоги (регресу) до ОСОБА_6, з вини якого сталась дорожньо-транспортна пригода, у зв'язку зі здійсненням позивачем позасудового відшкодування ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди, завданої відповідачем під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відхиляючи доводи відповідача про необхідність застосування до виниклих правовідносин положень ст. 132 КЗпП України, суди зазначили, що кримінальне провадження стосовно відповідача фактично закрито у звʼязку з укладенням сторонами тристоронньої угоди, якою передбачено обовʼязок ОСОБА_7 звернутися до Олександрійського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області із заявою про закриття кримінального провадження.

З урахуванням цього суди дійшли висновку, що у момент дорожньо-транспортної пригоди у діях ОСОБА_6 мали місце ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, а тому при вирішенні спірних правовідносин слід виходити саме з положень п. 3 ст. 134 КЗпП України, ч. 1 ст. 1191 ЦК України, якими передбачено матеріальну відповідальність працівника у повному розмірі за шкоду, заподіяну з його вини підприємству.

З такими висновками судів погодитися не можна з огляду на наступне.

У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею у порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП України), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середньомісячного заробітку.

Матеріальна відповідальність понад середньомісячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві, зокрема п. 3 ст. 134 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Отже, для притягнення працівника до повної матеріальної відповідальності на підставі п. 3 ст. 134 КЗпП України в його діях на момент заподіяння шкоди повинні бути ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

'-''Зі змісту постанови тимчасово виконуючого обовязки першого заступника начальника начальника слідчого відділення Олександрійського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області від 30 червня 2014 року вбачається, що після дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля ВАЗ-21140, р.н. НОМЕР_2, ОСОБА_7 отримала різні тілесні ушкодження. При проведенні судово-медичної експертизи було встановлено, що у ОСОБА_8 були тілесні ушкодження у вигляді забою мяких тканин обличчя, тімяної ділянки голови, грудної клітки, поперекового відділу хребта, які утворились від тупого твердого пр <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_982849/ed_2015_01_17/pravo1/KD0005.html?pravo=1>едмета та відносяться до категорі <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1853/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>ї легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають скором <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_12_28/pravo1/T113674.html?pravo=1>инучі наслідки тривалістю 6 діб, а тому кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Суди при ухваленні оскаржуваних судових рішень не звернули увагу, що кримінальне провадження відносно відповідача було закрито у зв'язку з відсутністю в його діях у момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 20 червня 2014 року, складу злочинів, а твердження судів, що фактичною підставою для закриття кримінального провадження стало укладення сторонами тристоронньої угоди, якою передбачено зобовʼязання ОСОБА_7 подати заяву про закриття кримінального провадження, є припущенням, яке не може бути підставою для ухвалення судового рішення.

Таким чином, висновок судів, що шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки, діянь переслідуваних у кримінальному порядку, і застосування до спірних правовідносин положень п. 3 ст. 134 КЗпП України, неможливо вважати обгрунтованим.

Оскільки суди при розгляді справи у порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України не встановили дійсних правовідносин, які склалися між сторонами, та не вирішили, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, то оскаржувані судові рішення на підставі ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 338, 345 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 12 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: Т.П. Дербенцева
С.О. Карпенко
О.П. Касьян
Т.О. Писана