У х в а л а

25 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Писаної Т.О., Ступак О.В.,

розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-промислова компанія» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-промислова компанія» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору доручення розірваним та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-промислова компанія» звернулось до суду з указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 01 жовтня 2012 року між товариством та ОСОБА_3 було укладено договір доручення на вчинення юридичних дій, спрямованих на проектування та реконструкцію об'єктів нерухомого майна. Позивач вважав, що відповідачем порушені умови договору, тому, уточнивши позовні вимоги, просив договір доручення від 01 жовтня 2012 року вважати розірваним з 01 жовтня 2013 року; довіреність від 01 жовтня 2012 року та передовіреність від 01 жовтня 2013 року вважати недійсними з 01 жовтня 2012 року; зобов'язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передати за актом приймання-передачі довіреність, оригінали правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна; визнати право власності на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1, на майновий комплекс по АДРЕСА_2, на майновий комплекс по АДРЕСА_3; зобов'язати ОСОБА_3 замовити та виготовити технічні паспорти у відповідних ліцензованих організаціях на майновий комплекс по АДРЕСА_2, на майновий комплекс по АДРЕСА_3.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 березня 2014 року позов товариства з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-промислова компанія» задоволено частково. Визнано право власності за товариством з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-промислова компанія» на майновий комплекс по АДРЕСА_2 та на майновий комплекс по АДРЕСА_3. Зобов'язано ОСОБА_3 замовити та виготовити технічні паспорти у відповідних ліцензованих (сертифікованих) організаціях на майнові комплекси по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_3. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 21 січня 2015 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 березня 2014 року в частині задоволення позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові. В решті рішення суду залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду, товариство з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-промислова компанія» подало касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження в справі за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-промислова компанія» на рішення апеляційного суду м. Києва від 21 січня 2015 року.

18 березня 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-промислова компанія» звернулось до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

На підтвердження підстав неоднакового застосування судами норм матеріального права, а саме: ст. ст. 128, 129, 392 ЦК України заявник послалась та додав копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 липня 2014 року, від 23 липня 2014 року та від 22 грудня 2014 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 липня 2014 року, на яку здійснюється посилання як на приклад неоднакового застосування норм матеріального права, судом касаційної інстанції скасовано судові рішення та справу передано на новий судовий розгляд.

Верховним Судом України в постанові від 23 квітня 2014 року в справі № 6-30цс14, роз'яснено, що справа має переглядатись за всіма доводами заяв, посиланнями на всі судові рішення щодо неоднакового застосування норм матеріального права, які додано до заяви про перегляд, незалежно від того, висловлена правова позиція щодо неправильності застосування норми матеріального права в судовому рішенні, ухваленому по суті, чи в ухвалі про передачу справи касаційним судом на новий розгляд.

Із змісту ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 липня 2014 року вбачається, що при постановленні вказаної ухвали суд касаційної інстанції не висловлював правову позицію щодо застосування норм матеріального права, судові рішення скасовано з підстав порушення норм процесуального права.

Крім того, як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 9 постанови від 30 вересня 2011 року № 11 «Про практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України», судовими рішеннями, на які заявник посилається на підтвердження підстави, передбачені пунктом 1 частини першої статті 355, можуть бути рішення: - Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ; - Вищого адміністративного суду України; - Вищого господарського суду України; - Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, ухвалені як судом касаційної інстанції; - апеляційних судів загальної юрисдикції, як судів касаційної інстанції в цивільних справах, яким право на перегляд у касаційному порядку цивільних справ було надано Законом «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій України» щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ» від 22 лютого 2007 року № 697-V. Зазначений перелік таких судових рішень є вичерпним. Обов'язковою є умова, щоб цими рішеннями, які набрали законної сили, вирішено спір по суті, та в них судом (судами) касаційної інстанції неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 грудня 2014 року, на яку заявник посилається як на підставу перегляду, постановлена в порядку, передбаченому Главою 3 Розділ V ЦПК України, не відноситься до вищевказаного вичерпного переліку судових рішень та не є рішеннями суду касаційної інстанції, якими вирішено спір по суті, тому на неї не може здійснюватись посилання як на підставу перегляду в порядку, передбаченому ст. ст. 353-360 ЦПК України.

Також, в п. 6 вищевказаної постанови пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що заява про перегляд судових рішень у цивільних справах із підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК, може бути подана за сукупності таких умов: судом (судами) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права; справи стосуються спорів, які виникли з подібних правовідносин; має місце ухвалення різних за змістом судових рішень судом (судами) касаційної інстанції. Неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає, зокрема: у різному тлумаченні судами змісту і сутності правових норм, що призвело до різних висновків про наявність чи відсутність суб'єктивних прав та обов'язків учасників відповідних правовідносин; у різному застосуванні правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням юридичної сили цих правових норм, а також їх дії у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню; у різному визначенні предмета регулювання правових норм, зокрема застосуванні різних правових норм для регулювання одних і тих самих правовідносин або поширенні дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосуванні цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; у різному застосуванні правил аналогії права чи закону у подібних правовідносинах. Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту заяви та долучених до заяви судових рішень, зокрема, копії ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 липня 2014 року, не вбачається неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, оскільки вищевказані рішення суду касаційної інстанції ухвалені у справах, де предмет спору, зміст позовних вимог не є тотожними та ухвалені у справах за різних встановлених судами фактичних обставин, тому у допуску справи до провадження Верховного Суду України слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-промислова компанія» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору доручення розірваним та зобов'язання вчинити певні дії, за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-промислова компанія» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. Гончар

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В. Маляренко

Т.О. Писана

О.В. Ступак