Справа №463/3063/15-ц
Провадження №2/463/1445/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Головатий Р. Я., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, -

встановив:

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання недійсним договору дарування,укладеного 29.07.1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за №2530, згідно з яким позивач подарував, а відповідач прийняла у дар квартиру №3 у будинку №97, що знаходиться у місті Львові по вул.Личаківській.

Крім цього подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просить накласти арешт на майно, належне ОСОБА_2, а саме квартиру №3 у будинку №97, що знаходиться у місті Львові по вул.Личаківській, а також заборонити відчуження будь-якими особами в будь-який спосіб вказаної квартири.

Заяву мотивує тим, що відповідач систематично погрожує позивачу, що виселить його з спірної квартири, в якій останній прожив більшу частину життя, відповідач влаштовує сварки та бійки, крім цього почала вчиняти дії спрямовані на відчуження спірної квартири з метою зробити неможливим розгляд справи та виконання рішення суду, якщо позов буде задоволений. Крім цього, в мережі інтернет знаходиться оголошення про продаж спірної квартири.

Вивчивши подані матеріали заяви, вважаю, що у відповідності до вимог ч.1 ст.153 ЦПК України її слід розглянути без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вивчивши подані матеріали заяви про забезпечення позову, оглянувши матеріали позовної заяви, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Як вбачається з роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.4 Постанови від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Разом з тим, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову про визнання договору дарування недійсним шляхом накладення арешту на квартиру №3 у будинку №97, що знаходиться у місті Львові по вул.Личаківській, позивачем не представлено доказів в підтвердження належності вказаного майна відповідачу. Наявна в матеріалах справи копія договору дарування, який оскаржується позивачем, укладений ще у 1999 році, а тому сам по собі, без наявності інших доказів, не може слугувати підтвердженням належності вказаної квартири відповідачу на праві власності на даний час.

Що стосується заяви позивача про забезпечення позову в частині заборони відчуження будь-якими особами в будь-який спосіб вказаної квартири, то на думку суду такі не відповідають позовним вимогам, які заявлені лише до відповідача, а обраний позивачем вид забезпечення позову може порушити права інших осіб.

Крім цього, в обґрунтування існування реальної загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову позивач покликається на оголошення в мережі інтернет про продаж такої, однак веб-сторінка за вказаним у заяві посиланням відсутня.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, -

ухвалив:

в задоволенні заяв ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним відмовити.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова протягом пяти днів з моменту отримання копії ухвали.

Суддя: Р.Я. Головатий