24.06.2015 м. Харків
Московський районний суд м. Харкова
в складі: головуючого судді - Задорожної А.М.,
за участю секретаря судового засідання - Тугайбей В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, третя особа - Комінтернівський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції,
Позивач у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідачки на його користь матеріальну шкоду у розмірі 7117,40 грн. та моральну шкоду у розмірі 2000 грн. Крім того, просив справу розглядати за його відсутності та, у разі неявки відповідачки, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі.
Належним чином повідомлений відповідачка ОСОБА_2 повторно в судове засідання не з'явилася, про причини неявки не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи, заперечень проти позову не подавала.
Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно зі статтею 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку.
У відповідністю з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідачки ОСОБА_2, повідомленого належним чином, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України.
Представник Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, заперечень проти позову не надав.
Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:
Судом встановлено, що 19.07.2011р. державним виконавцем Клітенко Д.Ю. Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції при примусовому виконанні наказу Господарського суду Харківської області №60/264-10 від 21.12.2010р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь Харківської міської ради суми боргу в розмірі 164984,35 грн. було описано і заарештовано майно, що належить ОСОБА_3, а саме: кутові дивани коричневого кольору б/в у кількості 2 шт.; дивани коричневого кольору б/в у кількості 4 шт.; деревяні столи б/в у кількості 11 шт.; деревяні стільці б/в у кількості 19 шт.; холодильник «Pepsi» б/в; холодильник «Садочок» б/в; плазма Philips б/в. /а.с. 4-5/. Дане майно було передане на відповідальне зберігання ОСОБА_5
2107.2011р. вищевказане майно було передано на відповідальне зберігання комендантові гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2, де воно зберігалося в службову приміщенні.
02.09.2013р. ОСОБА_1 придбав майно, яке було описане та передане на відповідальне зберігання відповідачці, на комісійній основі у ТОВ «Укрсперторг Групп».
25.11.2013р. державним виконавцем було направлено на адресу ОСОБА_2 вимогу про передачу майна, яке знаходилося у неї на відповідальному зберіганні, ОСОБА_6, проте дану вимогу відповідачка проігнорувала.
04.07.2014р. ОСОБА_2 було передано ОСОБА_6 вищевказане майно, однак не в повному обсязі, а саме не було передано: дивани коричневого кольору б/в у кількості 2 шт.; деревяні столи б/в у кількості 6 шт.; деревяні стільці б/в у кількості 17 шт.; холодильник «Pepsi» б/в; холодильник «Садочок» б/в; плазма Philips б/в. Дана обставина підтверджується актом приймання-передавання, який відповідачка відмовилася підписувати. Загальна вартість майна, яке не було повернуто позивачу становить 7117,40 грн.
Відповідно до ч.1 ст.949 ЦК України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.
За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. /ч.1 ст.950 ЦК України/.
Ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном /ч. 1 ст. 317 ЦК України/.
Таким чином, суд вважає, що відповідачкою було порушено право позивача на володіння та користування його майном, добровільно вона відмовляється відшкодовувати завдану шкоду, а тому з відповідача на користь позивача належить стягнути матеріальні збитки у розмірі 7117,40 грн.
Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідачки на його користь 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, то суд дійшов наступного.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно п. 5 Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Таким чином, виходячи з того, що позивач зазнав моральної шкоди, яка виразилася у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідачки на користь позивача 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачені та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 169, ч. 2 ст. 197, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, 940, 942, 944, 949-951, 953 ЦК України, суд,
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7117 грн. 40 коп. в рахунок відшкодування матеріальних збитків, 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 243 грн. 60 коп. судового збору, а всього 9361 (девять тисяч триста шістдесят одну) грн. 00 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя А.М. Задорожна