У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Буцяка З.І., Боймиструка С.В.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 березня 2015 року у справі за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 березні 2015 року позов Харківського національного університету внутрішніх справ задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ витрати, повязані з його навчанням, а саме 33 176,99 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ судові витрати в розмірі 331,77 грн.

В поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач вказує на його незаконність, оскільки рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають вимогам закону.Зазначає, що при укладенні зазначеного договору з навчальним закладом, він був неповнолітнім і не мав повної цивільної дієздатності, а тому мав укладати договір за письмовою згодою батьків. Згоди батьків на укладення договору не було. Крім того, на думку ОСОБА_1, понесені витрати за навчання повинні відшкодовуватися не навчальному закладу, а до державного бюджету, з якого перераховуються кошти.

Вважає висновки суду необґрунтованими з підстав неврахування судом внесених 15 квітня 2015 року змін до Постанови КМУ «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за держаним замовленням» № 992 від 22 серпня 1996 року, згідно яких було виключено п. 8, яким було передбачено обовязок випускників вищих навчальних закладів відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років. Посилаючись на ст. 58 Конституції України, зазначає про необхідність застосування вказаних змін законодавства до спірних відносин, які існували між сторонами.

Просить рішення скасувати і ухвалити нове, про відмову в задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ «Про зарахування курсантами денної форми навчання» № 415 о/с від 15.08.2007 р. відповідача прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом 1 курсу до навчально-наукового інституту підготовки фахівців для підрозділів слідства та дізнання за спеціальністю «правознавство» з 17 серпня 2007 р. та присвоєно спеціальне звання «рядовий міліції» (а.с.6).

01 вересня 2007 року між університетом, Головним управлінням МВС України в Рівненській області та неповнолітнім ОСОБА_1 було укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України зі строком дії до 01 серпня 2014 року, за умовами якого відповідач зобов'язався після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначено ГУМВС України в Рівненській області, і відпрацювати не менше 3 років (п.2.3.5. договору).

Зміни та доповнення до вказаного договору сторонами не вносилися.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.32 ЦК України крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім'я (грошовими коштами на рахунку).

Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників.

З пункту 8 договору вбачається, що мати відповідача ОСОБА_2 надала свою згоду на укладення вищевказаного договору, що засвідчено її підписом у договорі, який є дійсним та сторонами не оспорювався.

Положеннями ч.1 ст. 221 ЦК України, ч. ч. 1, 2 ст. 222 ЦК України визначено, що правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків може бути згодом ними схвалений. Схваленим вважається правочин, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні.

За таких обставин, коли неповнолітній ОСОБА_1 уклав угоду за згодою своєю матері, до того ж, мати неповнолітнього протягом одного місяця після надання письмової згоди не заявила претензії до університету чи Головного управління МВС України в Рівненській області, а відповідач не вчинив такі дії протягом одного місяця після досягнення повноліття, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Відповідач зобов'язався у разі відрахування з навчального закладу чи звільненні з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком (пункт 2.3.6. договору).

Згідно з п.3.2. договору однією з підстав відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

З матеріалів справи вбачається, що наказом університету № 271 о/с від 18 червня 2011 року відповідач з 18 червня 2011 року був відрахований зі складу курсантів та відкомандирований до УМВС України в Рівненській області (а. с. 7).

В подальшому з 19 червня 2011 року по 21 травня 2013 року відповідач проходив службу в Орджонікідзевському райвідділі Маріупольського УМВС України в Донецькій області.

Наказом УМВС України в Донецькій області № 149 о/с від 20 травня 2013 року ОСОБА_1 був звільнений з органів внутрішніх справ у запас за п.64 «ж» (за власним бажанням) (а.с.8).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

З огляду на те, що відповідач відмовився від подальшого проходження служби на посаді начальницького складу в органах внутрішніх справ до спливу трирічного строку після закінчення навчання, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що у зв'язку з неналежним виконанням умов договору про підготовку фахівця відповідач має відшкодувати позивачу понесені ним фактичні витрати на його забезпечення в сумі 33176,99 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком (а.с. 10).

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що до спірних відносин необхідно застосувати законодавство, яке прийняте 15 квітня 2015 року та вносить зміни до Постанови КМУ «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за держаним замовленням» № 992 від 22 серпня 1996 року в частині виключення п. 8, яким передбачено обовязок відпрацювання не менше трьох років після закінчення навчання не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що з акон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

За таких обставин будь-який новий закон, застосовується лише до відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто він діє на майбутнє і не має зворотної сили.

Колегія суддів приходить до висновку про неможливість засновування внесених 15 квітня 2015 року змін до Постанови КМУ «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за держаним замовленням» № 992 від 22 серпня 1996 року щодо виключення пункту 8, до спірних відносин, оскільки рішення по вказаній справі ухвалене 11 березня 2014 року, тобто більше як за рік до прийняття таких змін.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність рішення суду.

Оскільки рішення постановлене з дотриманням норм матеріального права, то колегія суддів не знаходить підстав для його скасування.

Керуючись ст.307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів , -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий : Судді: