Провадження № 22-ц/780/3263/15 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 42 09.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

09 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді : Матвієнко Ю.О.,

суддів Данілова О.М., Мережко М.В.,

при секретарі Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4, до ОСОБА_2, треті особи - КП Білоцерківської міської ради ЖЕК №6, Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про вселення, усунення перешкод в користуванні квартирою, встановлення порядку користування квартирою,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив ухвалити рішення про його задоволення, посилаючись на те, що він та його малолітній син ОСОБА_5 зареєстровані в АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 09.11.2001 року за №366 вищевказану квартиру було надано батьку позивача ОСОБА_6 на сім'ю в складі нього, дружини та двох синів: ОСОБА_3 і ОСОБА_3

Після розірвання шлюбу з матір'ю позивача, батько позивача одружився вдруге і з 2004 року зареєстрував місце проживання своєї нової дружини, відповідача в справі, в спірній квартирі.

Після смерті батька позивача, з серпня 2014 року позивач ОСОБА_3 та його малолітній син ОСОБА_5 не можуть потрапити до спірної квартири, оскільки відповідач ОСОБА_2 чинить їм перешкоди, вважає, що дане житло належить їй і її малолітньому сину.

На даний час в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивач ОСОБА_3 з малолітнім сином ОСОБА_4 і відповідач ОСОБА_2 з малолітнім сином ОСОБА_7 Спірна квартира має 41,8 кв.м. житлової площі та складається з трьох кімнат площею 17,6 кв.м., 12,9 кв.м. та 11,5 кв.м.

Враховуючи викладене, позивач просив суд вселити його з дитиною в квартиру АДРЕСА_1; зобов'язати відповідача не чинити перешкоди в користуванні квартирою; виділити позивачу з дитиною в користування дві менші кімнати площею 12,9 та 11,5 кв.м., а відповідачу виділити кімнату площею 17,6 кв.м., залишивши інші приміщення квартири в спільному користуванні сторін, та зобов'язати ЖЕК №6 укласти з ним окремий договір найму житлового приміщення на виділені в користування кімнати.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2015 року позов задоволено частково.

Вселено ОСОБА_3, 1984 року народження, та його сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та його малолітньому сину ОСОБА_4.

Виділено ОСОБА_3 та його малолітньому сину ОСОБА_4 в користування житлову кімнату площею 17,6 кв.м., а ОСОБА_2 та її малолітньому сину ОСОБА_7, 2003 року народження, виділено в користування дві житлові кімнати площею 11,5 кв.м. і 12,9 кв.м. квартири АДРЕСА_1. Кухню, коридор та інші підсобні приміщення зазначеної квартири залишено в спільному користуванні сторін.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення №366 виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 09.11.2001 року ОСОБА_6, головному санітарному лікарю міста, було видано ордер на заселення в квартиру АДРЕСА_1, яка складається з трьох кімнат, житловою площею 41,8 кв.м. (а.с.9).

Згідно ордеру вказане житлове приміщення було надано ОСОБА_6 на нього, дружину ОСОБА_8, сина ОСОБА_9 та сина ОСОБА_3 (а.с.74). Після отримання вказаної квартири, зареєстрували своє місце проживання в ній квартиронаймач ОСОБА_6 і його син ОСОБА_3, позивач у справі.

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.12).

На даний час у спірній квартирі зареєстровані: позивач ОСОБА_3, його син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, відповідач ОСОБА_2 та її син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджується довідкою ф.3 (а.с.6).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону або за рішенням суду. При цьому держава гарантує не тільки свободу придбання житла, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканність, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Відповідно до ст.64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обов'язки за договором найму жилого приміщення. (ст.78 ЖК України).

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_3 та його син ОСОБА_4 зареєстровані у спірному житловому приміщенні, однак не можуть користуватися ним через перешкоди, що створює їм відповідач ОСОБА_2, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення позову в частині вселення позивача із сином до квартири та зобов»язання відповідача не чинити їм перешкод в користуванні нею.

Правильним є і рішення суду в частині визначення порядку користування спірним житловим приміщенням, оскільки воно відповідає вимогам ст. 104 ЖК Української РСР, відповідно до якої член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім»ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 р. за №2, роз'яснено, що в силу ст.104 ЖК суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього.

При визначенні порядку користування спірною квартирою, при якому позивачу із сином було виділено кімнату площею 17,6 кв.м., а відповідачу із сином - дві кімнати площею 12,9 та 11,5 кв.м., судом було враховано обставини справи, зокрема те, що відповідач та її син користуються ізольованими жилими кімнатами площею 12,9 та 11,5 кв.м., виділення яких найбільш відповідатиме їхнім інтересам та не порушуватиме їхніх житлових прав.

Доводи апеляційної скарги відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга відповідача не містить.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :