Справа № 450/1227/11 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/3707/15 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами позивачів за первісним позовом: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_4, Ямпільської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, про визнання права власності на спадкове майно, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Ямпільська сільська рада Пустомитівського району Львівської області про визнання права власності,-

в с т а н о в и л а :

23 травня 2011 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Ямпільська сільська рада , в якому після уточнення позовних вимог (заява від 18.11.2013 року т. 2 а.с 12-15) просили: включити незавершений будівництвом будинок, готовністю 58% в склад спадщини ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати права і обовязки забудівників будинку, до закінчення його будівництва; визнати право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 1970 року побудови (обладнаний під житло в 2005 році) загальною площею 52 м. кв., який складається з двох житлових кімнат, площею 36,0 м. кв., харчового блоку 16 м. кв., вбиральні, підсобними приміщеннями, які розташовані на одній земельній ділянці, площею 0,08 га, виділеної під забудову та визнати право власності на земельну ділянку, площею 0,08 га, закріплену за будинковолодінням АДРЕСА_1 під забудову з присадибним веденням господарства. Свої позовні вимоги мотивували тим, що 09 листопада 1985 року ОСОБА_6 уклала шлюб із ОСОБА_4 і стали проживати однією сімєю в будинку АДРЕСА_1, який на праві особистої власності належав ОСОБА_10, який був дідом її чоловіка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_10. Дочка спадкодавця ОСОБА_11 спадщину після смерті останнього не прийняла. Син спадкодавця ОСОБА_9 у момент відкриття спадку проживав разом з ним, і фактично вступив у володіння спадковим майном, як спадкоємець по закону першої черги, тобто прийняв спадок, зі всіма правами і обовязками спадкоємця, що належали, на момент відкриття спадку, і що не припинилося унаслідок його смерті. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер і заповіту не залишив і таким чином прийняте ОСОБА_9 майно в порядку ст. 548, 549 ЦК 1963 року після смерті батька ОСОБА_10 в ІНФОРМАЦІЯ_3. нотаріально завершено не було, оскільки за свідоцтвом про право на спадщину він не звертався, а термін на здобуття якого витік у звязку із його смертю, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1. В подальшому у заяві від 13 березня 2014 року( т. 2 а.с. 49 ) просили визнати співвідповідачем Ямпільську сільську раду. Враховуючи вищенаведене позивачі просили задоволити позовні вимоги, оскільки є спадкоємцями четвертої черги спадкування після смерті ОСОБА_9.

11 листопада 2013 року ОСОБА_4 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7, третя особи Ямпільська сільська рада ( т. 2 а.с. 3-5), та просив визнати за ним, в порядку спадкування права та обовязки забудовника житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, а також право власності на матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, а в задоволенні первісного позову відмовити за безпідставністю. ОСОБА_4 погоджувався з тим фактом, що позивачі за первісним позовом проживали в одному будинку із ОСОБА_9, однак, у відповідності до ст. 3 СК України, не становили однієї сімї. Позивачі за первісним позовом не надали суду жодного доказу виникнення взаємних прав та обовязків між ними та ОСОБА_9, тобто не надали доказів того, що вони становили з ОСОБА_9 одну сімю і тому вони не є спадкоємцями ОСОБА_9 ні за законом, ні за заповітом. Вказував, що він є єдиним спадкоємцем пятої черги за законом, що прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 березня 2015 року у задоволенні первісного та зустрічного позову відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржено позивачами за первісним позовом: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та відповідачем за первісним позовом ОСОБА_4.

Позивачі за первісним позовом не погоджуються із оскаржуваним рішенням, у частині відмови у задоволені первісного позову, вважають його таким, що не відповідає дійсним обставинам справи та винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просять рішення скасувати у частині відмови у задоволенні первісного позову, та винести рішення про задоволення первісного позову та про відмову у задоволені зустрічного позову. Стверджують, що зазначення судом першої інстанції в оскарженому рішенні, що після смерті ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 його майно успадкували ОСОБА_11 та ОСОБА_9, які є його дітьми, не відповідають обставинам справи та суперечать рішенню Апеляційного суду Львівської області від 22 жовтня 2013 року, яке було винесено по аналогічному предмету спору, і відповідно до якого доказів проживання ОСОБА_11 на час смерті ОСОБА_10 разом із спадкодавцем нема, і ніхто не звертався до нотаріуса з приводу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_10 Окрім того, апеляційний суд в своїй ухвалі від 22 жовтня 2013 року вказав, що подані ОСОБА_11 акти та довідки із сільської ради, про те, що вона нібито проживала із спадкодавцем на час смерті, не можуть братись до уваги, оскільки вони суперечать попереднім актам цієї ж сільської ради. Крім того зазначають, що суд першої інстанції грубо порушив право позивачів за первісним позовом на правову допомогу, безпідставно відмовивши 25 березня 2015 року у задоволені клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з тим, що адвокат перебувала у відрядженні і тим самим вони були позбавлені можливості повністю реалізувати свої процесуальні права і були позбавлені правової допомоги на судовому засіданні.

В апеляційній скарзі відповідач за первісним позовом ОСОБА_4, зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні його зустрічного позову є незаконним, необгрунтованим і підлягає скасуванню у звязку із недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому просить рішення змінити наступним чином: в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити, а в частині відмови в задоволенні первісного позову залишити без змін. Покликається на те, що позивачі за первісним позовом не є спадкоємцями ОСОБА_10, а ні ОСОБА_9, ні за законом, ні за заповітом, а тому жодні права позивачів за первісним позовом щодо спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_10 в ІНФОРМАЦІЯ_3, та щодо спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_9 в ІНФОРМАЦІЯ_1, не порушені. Водночас, він (відповідач за первісним позовом) є єдиним спадкоємцем за законом, що прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, і він, у відповідності до ст. 1265 ЦК України, є спадкоємцем ОСОБА_9 пятої черги за законом, як його племінник, тобто родич третього ступеня споріднення. Інших спадкоємців ОСОБА_9 вищих черг чи цієї ж черги, які б прийняли спадщину, немає.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг з наступних мотивів.

Згідно матеріалів справи:

позивачі за первісним позовом стверджували , що вони більше 20 років проживали однією сім»єю разом з спадкодавцем ОСОБА_9 до дня його смерті до ІНФОРМАЦІЯ_1 і тому, вважаючи себе, у відповідності до ст. 1264 ЦК України, спадкоємцями четвертої черги за законом , просили визнати за ними право на спадкове майно: житловий будинок 1970 року побудови, земельну ділянку на якій він розташований та визнати за ними права та обов»язки забудівників незавершеного будівництва;

позивач за зустрічним позовом стверджував, що він є племінником спадкодавця ОСОБА_9 (сином рідної сестри спадкодавця ), тобто, у відповідності до ст. 1265 ЦК України спадкоємцем п»ятої черги за законом , на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем , у зв»язку з чим, просив визнати за ним права та обов»язки забудівника незавершеного будівництва, а також право власності на матеріали та обладнання, які були використані в процесі його будівництва.

У відповідності до другого та третього абзаців п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому законодавством . За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У відповідності до п. 21 вищезазначеної Постанови, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім»єю не менш як п»ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім»ю складають особи, які спільно проживають , пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. Зазначений п»ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім»єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім»єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов»язані спільним побутом, мали взаємні права та обов»язки , зокрема, вітчим, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім»ї. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем , але перебувала в зареєстрованому шлюбі з іншою собою. Проживання однією сім»єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі ст. 1261 ЦК .

У відповідності до п. 2 вищезазначеної Постанови справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов»язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведеності певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем,проживання з ним однією сім»єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з»ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини шостої статті 235 Цивільного процесуального кодексу України залишає заяву без розгляду та роз»яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

У цій справі сторонами не надано будь-яких доказів, які б свідчили про те, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9, стосовно нього була заведена спадкова справа. Не перевірялися обставини наявності або відсутності спадкової справи стосовно спадкодавця ОСОБА_9 і судом першої інстанції. За таких обставин судом першої інстанції не могло бути з»ясовано чи зверталися сторони спору або інші, крім сторін спору , особи із заявами до нотаріуса про прийняття спадщини , яка відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_9, тобто чи була прийнята спадщина сторонами спору, або іншими особами, чи були видані свідоцтва про право на спадщину чи у їх видачі нотаріусом було відмовлено. Відтак, судом не було встановлено чи були спадкоємці за заповітом або за законом , які прийняли спадщину ОСОБА_9, не було визначено коло його спадкоємців, які прийняли спадщину, та отже, не було з»ясовано , хто саме повинен бути належним відповідачем у цій справі інші спадкоємці , які прийняли спадщину чи територіальна громада в особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Зважаючи на те, що між сторонами у цій справі виникнув спір щодо спадкових прав й обов»язків, то враховуючи процесуальні особливості спадкування спадкоємцями четвертої черги спадкування за законом, позивачам за первісним позовом необхідно було довести факт проживання однією сім»єю зі спадкодавцем ОСОБА_9 протягом п»яти років до часу відкриття спадщини. Такий юридичний факт , як проживання осіб, які вважають себе спадкоємцями четвертої черги за законом, однією сім»єю зі спадкодавцем протягом п»яти років до часу відкриття спадщини, має бути встановлений винятково рішенням суду . Однак, у цій справі , позивачами за первісним позовом, не було заявлено позовних вимог про встановлення факту їхнього проживання однією сім»єю разом із спадкодавцем ОСОБА_9 протягом п»яти років до його смерті . Відтак, у зв»язку з наявністю спору між особами , які вважають себе спадкоємцями ОСОБА_9 про їхні спадкові права, та відсутністю судового рішення про встановлення факту проживання позивачів за первісним позовом однією сім»єю зі спадкодавцем ОСОБА_9 не менше п»яти років до дня його смерті, позивачі за первісним позовом у цій справі не довели, що є спадкоємцями четвертої черги за законом, тому підстави для задоволення їхнього позову у цій справі були відсутні.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, була заведена спадкова справа, та позивачем за зустрічним позовом у цій справі не було зазначено, що він, як спадкоємець п»ятої черги спадкування за законом, який за його твердженнями прийняв спадщину, так як постійно проживав разом із спадкодавцем, звертався за оформленням спадкових прав в нотаріальному порядку та подав нотаріусу документи, підтверджуючі родинну спорідненість із спадкодавцем , а також позивачем за зустрічним позовом не надано доказів того, що з певних причин йому було відмовлено в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку , тобто позивачем за зустрічним позовом не наведено і не надано доказів, які б свідчили про його родинну спорідненість із спадкодавцем ОСОБА_9, і - неможливість оформлення ним спадкових прав в нотаріальному порядку, та, з огляду також на те, що позов ОСОБА_4 заявлено до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7, належність яких до числа спадкоємців четвертої черги спадкування за законом не була підтверджена судовим рішенням про встановлення факту їхнього проживання однією сім»єю разом із спадкодавцем не менше п»яти років до часу відкриття спадщини, а територіальна громада Ямпільська сільська рада у спорі за зустрічним позовом приймала участь як третя особа, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмета спору, а не - як відповідач, та колегія суддів вважає, що у справі не було також підстав для задоволення зустрічного позову.

У відповідності до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, враховуючи обставини справи в їх об»єктивній сукупності, а саме відсутність у справі правових підстав для задоволення первісного і зустрічного позовів, у задоволенні яких судом першої інстанції було відмовлено з наведенням дещо інших мотивів для відмови, та водночас, зважаючи на вищезазначені процесуальні положення, у відповідності до яких не може бути скасоване правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить відхилити оскаржене рішення - залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги позивачів за первісним позовом: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді: Приколота Т.І.

Федоришин А.В.