Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-620/12 Головуючий у 1-й інст. Баренко С. Г.
Категорія 27 Доповідач Широкова Л. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Галацевич О.М., Борисюка Р.М.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 15 травня 2015 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з даним позовом. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що між банком та ОСОБА_2 31.08.2006 року був укладений кредитний договір № ZR00RX05423486, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 4856,50 грн. із сплатою відсотків та кінцевим терміном повернення 30.08.2007 року.

Посилаючись на те, що боржник у порушення вимог ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України не виконав належним чином свої кредитні зобов'язання, у результаті чого утворилась заборгованість у сумі 24193,67 грн., банк просив суд стягнути з неї вказану суму боргу та судові витрати.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 15 травня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у звязку з пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати оскаржуване рішення суду та постановити нове про задоволення позовних вимог.

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення для справи.

Апелянт вважає, що він не пропустив строк звернення до суду, оскільки п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту, встановлено термін позовної давності 5 років.

Свої доводи обґрунтовує також тим, що судом порушені норми та принципи визначені ст. 5, ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» у звязку з пропуском строку позовної давності суд виходив з того, що банком не надано належних та допустимих доказів, які свідчать, про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови у редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності. Також, вони не є складовою частиною укладеного договору та не підписувалися відповідачкою.

Такий висновок суду є правильним виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За нормами ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом.

Згідно з положеннями ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1 та ч. 5 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно ст. 256 ЦК України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до норм ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю три роки.

Судом встановлено, що між сторонами по справі 31.08.2006 року був укладений договір № ZRO0RX05423486, шляхом підписання заяви позичальника ОСОБА_2, де зазначено, що вона разом з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам та тарифи складає кредитний договір. За вказаним договором банк надав останній кредит у сумі 4856,50 грн. зі сплатою 12 % річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 30.08.2007 року.

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов договору станом на 29.11.2011 року утворилась заборгованість у сумі 24193,67 грн. з яких: заборгованість за кредитом - 2081,97 грн., відсотки 8491,34 грн., комісія 77,70 грн., пеня 11914,39 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1128,27 грн. (а. с. 6).

Як вбачається з матеріалів справи, останній платіж відповідачем здійснено у серпні 2007 року. Тому висновок суду про те, що у банку саме з цього часу виникло право на звернення до суду із даним позовом є правильним.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що згідно п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту, терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги збільшенням строку позовної давності за домовленістю сторін, ПАТ КБ «Приватбанк» не надав суду належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 була ознайомлена саме з Умовами надання споживчого кредиту, за якими строк позовної давності визначений сторонами в п'ять років.

Відсутність підпису відповідача на самих умовах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції, з будь-яким строком позовної давності та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.

За таких обставин, зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Крім того, відповідно до вимог ст. ст. 60,137 ЦПК України саме на позивача покладається обов'язок надати суду докази, якими він обґрунтовує свої вимоги, а суд може витребувати докази, якщо у позивача є складнощі щодо їх отримання. Проте, всупереч вимог закону ПАТ КБ «Приват Банк» не було надано доказів того, що позичальник був ознайомлений під підпис саме з умовами надання споживчого кредиту, згідно яких позовна давність становить п'ять років.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором у звязку з пропуском строку позовної давності.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 15 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: