Справа № 571/67/15-ц
Провадження № 2/571/83/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року. смт. Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області в складі: головуючої судді Денисюк М.В., з участю секретарів судового засідання Янковської Г.І., Колодич Ю.В., позивача ОСОБА_1,представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Охремчука В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Сновидовицької сільської ради, Рокитнівського району Рівненської області про стягнення заробітної плати, належної на день звільнення та середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових коштів,

в с т а н о в и в:

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просять стягнути з відповідача :

- середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 20 червня 2014 року по день постановлення рішення суду, наданий в судове засідання розрахунок по 22 липня 2015 року, в сумі 20111гривень 91 копійка;

- компенсацію за час невикористаної відпустки у період з 31 грудня 2013 року по 19 червня 2014 роу в сумі 745 гривень 79 копійок;

- недоотриману вихідну допомогу під час звільнення позивача з роботи 31 грудня 2013 року в сумі 327 гривень 50 копійок;

- зайво утриманий податок із заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 02 січня 2014 року по 19 червня 2014 року в сумі 548 гривень 11 копійок;

- моральну шкоду в розмірі 2000 гривень.

Також просять зобов'язати відповідача зробити перерахунок компенсації за час невикористаної відпустки, належної позивачу станом на 31 грудня 2013 року з урахуванням незаконно утриманої заробітної плати за вересень та жовтень 2013 року в розмірі 1310 гривень та стягнути 158, 67 гривень і судові витрати по справі.

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що позивач 31 грудня 2013 року був незаконно звільнений з посади спеціаліста - землевпорядника Сновидовицької сільської ради Рокитнівського району Рівненської області, рішенням судів Рокитнівського районного суду та Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2014 року та 05 червня 2014 року позивача поновлено на посаді і стягнуто середню заробітну плату за час вимушеного прогулу. Розпорядженям сільського голови Сновидовицької сільської ради від 17 червня 2014 року позивача було поновлено на роботі , а 19 червня 2014 року позивач розпорядженням сільського голови був звільнений з роботи за п. 1 ст.40 КЗпП України, розпорядження про звільнення не оскаржував. При звільненні 19 червня 2014 року позивачу не було нараховано і не виплачено компенсацію за невикористану відпустку за період вимушеного прогулу з 02 січня 2014 року по 19 червня 2014 року в сумі 745 гривень 79 копійок, із заробітної плати за час вимушеного прогулу за цей період незаконно утримано прибутковий податок в сумі 548 гривень 11 копійок.

Згідно розпорядження сільського голови Сновидовицької сільської ради від 10 вересня 2013 року позивачу було оголошено догану і стягнуто місячну заробітну плату в вересні та жовтні 2013 року в сумі 1310 гривень, по даному факту Територіальною державною інспекцією з питань праці в Рівненській області проведено перевірку зазначено, що проведено утримання з заробітної плати незаконно, вручено сільському голові припис від 24 грудня 2013 року про усунення виявлених порушень законодавства. На час звільнення позивача 19 червня 2014 року припис інспекції не був виконаний, кошти не повернуті. При зверненні позивача до суду 25 вересня 2014 року з позовом про стягнення зазначеної незаконно утриманої заробітної плати за вересень жовтень 2013року, відповідач 17 жовтня 2014 року перерахував на рахунок позивача 1228 гривень 26 копійок заробітної плати. При проведенні розрахунку позивачу 31 грудня 2013 року вказана сума 1228 гривень 26 копійок не була врахована для нарахування вихідної допомоги внаслідок чого не доплачено вихідну допомогу в сумі 327 гривень 50 копійок та не зроблено перерахунок компенсації за невикористану відпустку на час звільнення 31 грудня 2013 року і недоплачено 158 гривень 67 копійок.

Враховуючи, що позивачу в день звільнення не виплачені всі належні при звільненні суми, просять стягнути середній заробіток за час затримки з 20 червня 2014 року по 22 липня 2015 року , сума середнього заробітку підтверджується відповідним розрахунком, який зазначений в позовній заяві і складає 20111, 91 гривня.

Відповідач в день звільнення позивача не провів повний розрахунок що заподіяло позивачу моральні страждання, переживав сором, приниження, відчай, втрата душевної рівноваги, він і сім»я були позбавлені необхідного матеріального забезпечення, тому вважають, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу моральну шкоду у розмірі 2000 ( дві тисячі) гривень

Представник відповідача Охремчук В.П. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, згідний з вимогами позивача про недоплату компенсації за час невикористаної відпустки за період вимушеного прогулу з 02 січня 2014 року по 19 червня 2014 року в сумі 745 гривень 79 копійок, що із заробітної плати за час вимушеного прогулу за цей період зайво утримано прибутковий податок в сумі 548 гривень 11 копійок, що не доплачено вихідну допомогу в сумі 327 гривень 50 копійок та не зроблено перерахунок компенсації за невикористану відпустку на час звільнення 31 грудня 2013 року і недоплачено 158 гривень 67 копійок. По зазначених позовних вимогах зроблено розрахунки, утримані податки і позивачу на його рахунок 15 липня 2015 року перахована сума 1604 гривні 27 копійок і згідно повідомлення банку зазначена сума зарахована на рахунок відповідача. Виплата цих сум не була проведена при звільненні ОСОБА_1 внаслідок арифметичних помилок і раніше відповідач за вказаними виплатами не звертався. Вважає, що стягнути середній заробіток з 20 червня 2014 року по 22 липня 2015 року немає підстав і немає підстав стягнути моральну шкоду. Сільська рада, це бюджетна організація, всі питання, що стосуються коштів, вирішуються сесією ради, кошти на такі виплати відсутні, тому в цій частині позовних вимог просить відмовити.

Заслухавши пояснення сторін та представника позивача , дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення частково.

Статтею 47 КЗпПУ визначено, що роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, зазначені в ст.116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до роз'яснень, наведених у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

ОСОБА_1 звільнений з посади спеціаліста - землевпорядника Сновидовицької сільської ради Рокитнівського району Рівненської області 31грудня 2013 року, поновлений на посаді з 01 січня 2014 року постановою Рокитнівського районного суду Рівненської області від 25 березня 2015 року і стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу по 25 березня 2014 року в сумі 3564 гривні 98 копійок, ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2014 року постанова залишена без змін.

Розпорядженям сільського голови Сновидовицької сільської ради від 17 червня 2014 року позивача було поновлено на роботі , а 19 червня 2014 року позивач розпорядженням сільського голови був звільнений з роботи за п. 1 ст.40 КЗпП України(а.с. ).

Судом встановлено і підтверджено сторонами в судовому засіданні, що на час звільнення ОСОБА_1 19 червня 2014 року йому не було нараховано компенсацію за час невикористаної відпустки за період вимущеного прогулу з 02 січня 2014 року по 19 червня 2014 року в сумі 745гривень 79 копійок, а також їз заробітної плати за час вимушеного прогулу зайво утримано прибутковий податок в сумі 548 гривень 11 копійок, не виконаний припис Територіальної державною інспекцією з питань праці в Рівненській області про повернення незаконно утриманої заробітної плати за вересень та жовтень 2013 року, що стало підставою для недонарахування компенсації за невикористану відпустку на 31 грудня 2013 року та вихідної допомоги.

Пояснення відповідача, що позивач не звертався за зазначеними виплатами і була допушена арифметична помилка при проведенні розрахунку не заслуговують на увагу, так як розрахунок компенсації за час невикористаної відпустки за період з 02 січня по 19 червня 2014 року відповідачем взагалі не проводився, був проведений і поданий до суду 14 липня 2015 року, інші перерахунки належних позивачу сум відповідачем також не проводилися і були проведені тільки після неодноразових запитів суду про надання відповідних довідок і розрахунків.

Обов»язок проведення розрахунку з працівником в день звільнення покладений на керівника ст. 47 КЗпП України, в якій зазначено, що власник або уповноважений ним орган зобов»язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу, тому звернення позивача за проведенням відповідних розрахунків не потрібно.

За встановлених по справі обставин, суд приходить до переконання, що відповідач порушив право позивача щодо повного розрахунку в день звільнення та визнає обгрунтованими та доведеними позовні вимоги про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст.117 КЗпП України з 20 червня 2014 року по 14 липня 2014 року включно, по день фактичного розрахунку,

Розрахунок проведено відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року Порядку обчислення середньої заробітної плати. Розрахунковий період- заробітна плата за фактично відпрацьований час, за 18 і 19 червня 2014 року позивачу виплачена заробітна плата, виходячи з посадового окладу 1218 гривень, доплати за ранг - 45 гривень надбавки за вислугу років - 126, 30 гривень та доплати за проживання в Чорнобильській зоні - 10, 50 гривень , всього 1399, 80 гривень : на 19 робочих днів в червні 2014 року = 73гривні 67 копійок, середньоденний заробіток. За період з 20 червня 2014 року по 14 липня 2015 року включно визначено 267 робочих днів. Середній заробіток за час затримки розрахункових коштів при звільненні складає 267 х 73, 67 = 19669,89 гривень (а.с. ).

Розмір середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати відповідачем не оспорюється.

За таких обставин, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази окремо та у їх сукупності суд дійшов висновку, що підлягає стягненню середній заробіток за час затримки при звільненні з 20 червня 2014 року по 14 липня 2015 року включно в сумі 19669,89 гривень.

В частині стягнення інших грошових коштів позовні вимоги слід залишити без задоволення, так як позивачем вони сплачені добровільно, що підтверджено розрахунково -платіжною відомістю та платіжним дорученням (а.с. ).

У відповідності до ст. 237-1 КЗпПУ, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд враховуючи задоволення позову і стягнення значної суми коштів, вважає, що позовні вимоги в частині заподіяння моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Судові витрати у відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача на користь держави України в сумі 243 гривні 60 копійок.

Керуючись ст.ст. 40, 44, 47, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 214-215, ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовільнити частково.

Стягнути з Сновидовицької сільської ради Рокитнівського району Рівненської області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 червня 2014 року по 14 липня 2015 року в сумі 19669, 89 гривень ( дев»ятнадцять тисяч шістсот шістдесят дев»ять гривень 89 копійок ), з утриманням необхідних податків та обов»язкових платежів.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Сновидовицької сільської ради Рокитнівського району Рівненської області 243, 60( двісті сорок три гривні 60 копійок ) судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рокитнівський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Рокитнівського районного суду

Рівненської області М.В.Денисюк

Повне рішення виготовлено 24 липня 2015 року.