Справа № 185/6644/15-ц
Провадження № 2/185/3675/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Болдирєвої У.М.

з участю секретаря Муржиєвої І.О.

позивачки ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Науково-виробниче об'єднання «Павлоградський хімічний завод» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

09 червня 2015 року позивачка звернулась з позовом до відповідача про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що відповідач незаконно звільнив її з роботи на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, оскільки вона є одинокою матір'ю, виховує малолітню дитину без участі батька.

Позивачка просить:

- визнати незаконними дії відповідача щодо її звільнення на підставі п.2 ст.36 КЗпП України,

- поновити її на раніше займаній посаді бухгалтера 1 категорії бюро зведеної звітності та обліку заробітної плати центральної бухгалтерії ДП «НВО «ПХЗ» або працевлаштувати її на іншій посаді відповідно до її спеціальності,

- стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу,

- надати належне їй право скористатися соціальною додатковою відпусткою за 2014 та 2015 роки тривалістю по 10 календарних днів за кожний рік або отримати компенсацію за всі невикористані дні відпустки у разі звільнення незалежно від підстав в сумі 3667 грн,

- стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 27 382 грн 54 коп та витрати на правову допомогу.

У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, представник відповідача позов не визнала, посилаючись на те, що статусу одинокої матері позивачка не має.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Наказом № 2230 від 20 травня 2015 року ОСОБА_4, бухгалтера 1 категорії бюро зведеної звітності та обліку заробітної плати звільнено за ст.36п.2 КЗпП України по закінченню строку трудового договору 23 березня 2015 року з виплатою компенсації. Згідно ст.117 КЗпП України ОСОБА_4 виплачений середній заробіток за період з 24 березня 2015 року по 20 травня 2015 року, сума компенсації за невикористані дні відпустки у кількості 8 календарних днів (а.с.26).

Згідно пункту 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року, при розгляді справ про звільнення за п.2 ст.36 КЗпП судам слід враховувати, що звільнення з цих підстав вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (або понад три роки, але не більше, ніж до 6 років, якщо дитина за медичним висновком в цей період потребує домашнього догляду), одиноких матерів (жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка

виховує і утримує дитину сама) при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда провадиться з обов'язковим працевлаштуванням (ч.3 ст.184 КЗпП).

Таким чином зазначеною постановою визначено, що одинокою матір'ю, яка не може бути звільнена за п.2 ст.36 КЗпП без обов'язкового працевлаштування, слід вважати жінку, яка самостійно виховує та утримує дитину.

У судовому засіданні встановлено з пояснень сторін та наданих документів, що позивачка проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з малолітньою дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням суду від 28 квітня 2011 року шлюб позивачки з батьком дитини ОСОБА_6 розірваний, стягнені з ОСОБА_6 аліменти на користь позивачки на утримання дитини (а.с.30).

Згідно розрахунку державного виконавця Хілько Леонід Васильович сплачував аліменти з червня 2012 року по травень 2015 року включно у розмірі 200 грн щомісячно. Заборгованість по сплаті аліментів за вказаний період складає 15 622 грн 06 коп.

Актами обстеження умов проживання позивачки та її колишнього чоловіка батька дитини встановлено, що позивачка з дитиною фактично проживає окремо від колишнього чоловіка, який має іншу сім'ю.

Як пояснила позивачка у судовому засіданні батько дитини не приймає ніякої участі у вихованні дитини, не спілкується з нею, має заборгованість по сплаті аліментів, однак вона не зверталась до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав і не бажає цього робити.

Таким чином позивачка дійсно виховує дитину без батька, але на утримання дитини з батька стягнені аліменти рішенням суду, рішення виконується.

Тому позивачка не є особою, яка визначена як одинока мати пунктом 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Тому позовні вимоги про визнання дій відповідача незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Як передбачено ст.182-1 КЗпП України, щорічна додаткова оплачувана відпустка тривалістю десять календарних днів надається одинокій матері.

У статті 10 Закону України «Про відпустки» визначено, що додаткова відпустка може бути надана одинокій матері, яка виховує дитину без батька.

ОСОБА_7 не перешкоджає надавати додаткову відпустку жінці, яка отримує від батька дитини аліменти.

Тому слід зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_4 грошову компенсацію за невикористані нею дні додаткової відпустки працівникам, які мають дітей відповідно до ст.83 КЗпП України.

Заявлені позовні вимоги випливають із трудових правовідносин, за подання такого позову позивачі звільняються від сплати судового збору. Тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача.

В частині стягнення витрат на правову допомогу позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачкою не надано доказів понесення нею таких витрат.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 212, 214 ЦПК України, суд .

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Зобов'язати Державне підприємство «Науково-виробниче об'єднання «Павлоградський хімічний завод» відповідно до ст.83 КЗпП України нарахувати та виплатити ОСОБА_4 грошову компенсацію за невикористані нею дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки тривалістю десять календарних днів, яка надається згідно ст.182-1 КЗпП України.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Науково-виробниче об'єднання «Павлоградський хімічний завод» судовий збір на користь держави в сумі 243 (двісті сорок три) грн 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в апеляційний суд Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення

Суддя: ОСОБА_8