Справа № 486/440/15-ц
Провадження № 2/486/340/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2015 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Падалка В.О.

при секретарі Асєєвій А.А.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Южноукраїнську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

26.03.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивує тим, що з 28.09.2002 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15.01.2015 року шлюб між ними розірвано. В період сумісного життя ними спільно була придбана квартира АДРЕСА_1. Оскільки придбана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, позивач просив розподілити між ним та відповідачем сумісно придбану квартиру, визнавши за ним право власності на 1/2 її частину.

09.07.2015 року від ОСОБА_2 на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Ухвалою суду від 15 липня 2015 року зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 уточнив свої позовні вимоги та просив суд розподілити між ним та відповідачем сумісно придбану квартиру, визнавши за ним та за ОСОБА_2 право власності по 1/2 частці за кожним.

В судовому засіданні відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 позовну заяву визнала частково, просила поділити спільно придбану під час шлюбу квартиру, відійшовши від рівності часток, врахувавши інтереси їх неповнолітньої доньки, та визнати за позивачем право власності на 1/3 частину квартири, а за нею на 2/3 частини квартири.

В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 уточнила свої позовні вимоги та в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 вони придбали квартиру АДРЕСА_1. Вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, але вона вважає, що її частка може бути збільшена, оскільки з нею проживає їх неповнолітня донька, яку необхідно утримувати. Тому просить суд її позов задовольнити, поділити між нею та ОСОБА_1 сумісно придбану квартиру, визнавши за останнім право власності на 1/3 її частину, а за нею на 2/3 частини квартири. Просила також виділити у користування ОСОБА_1 одну житлову кімнату площею 11.8 кв.м., а в її користування та користування їх неповнолітньої доньки ОСОБА_3 - дві житлові кімнати площею 16,2 кв.м. та 8,1 кв.м. Кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор та вбудовану шафу залишити в загальному користуванні.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 зустрічний позов визнав частково. Просив виділити у його користування житлову кімнату площею 11.8 кв.м., а в користування ОСОБА_2 та їх неповнолітньої доньки ОСОБА_3 виділити житлові кімнати площею 16,2 кв.м. та 8,1 кв.м. Кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор та вбудовану шафу залишити в загальному користуванні.

Щодо вимог про визнання за ОСОБА_2 2/3 частини квартири, а за ним 1/3 частини, вважає їх безпідставними, оскільки у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна визнаються рівними.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, вважає, що первісний позов підлягає повному задоволенню, а зустрічний позов частковому задоволенню, за наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони з 28.09.2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 12, 87 ).

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15.01.2015 року шлюб між ними розірвано ( а.с. 13 ).

Згідно копії договору купівлі-продажу квартири та витягу про державну реєстрацію прав, в період шлюбу подружжя 19.02.2011 року ними була придбана трьохкімнатна квартира АДРЕСА_2, право власності на яку було оформлено на ОСОБА_2 (а.с.14).

Згідно висновку про вартість обєкту оцінки від 25.03.2015 року ринкова вартість вищевказаної квартири складає 335532 грн. ( а.с. 19-40 ).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

За вимогами ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна визнаються рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином квартира АДРЕСА_2 є сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та їх частки в цьому майні рівні.

ОСОБА_2 просила збільшити її частку в спільному майні подружжя, врахувавши те, що на її утриманні знаходиться донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_1 хоч і надає на утримання доньки кошти, однак їх не вистачає.

Як передбачено ч. 3 ст. 70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

ОСОБА_2 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог про збільшення її частки в спільному майні подружжя. Тому підстав для збільшення частки відповідача ОСОБА_2 в спільному майні подружжя в судовому засіданні не встановлено. Тому позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ч. 1, 3, 4 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Таким чином, установлення співвласниками порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в обєкт самостійної власності кожного з них.

В даному випадку, суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом правильно обрано спосіб захисту порушеного права як встановлення порядку користування квартирою, а не її поділ в натурі, оскільки, враховуючи конфігурацію квартири здійснити це неможливо.

Суд, оцінивши надані докази, врахувавши, що позивач за первісним позовом не заперечує проти визначення порядку користування вказаною квартирою та той факт, що визначення порядку користування шляхом закріплення за сторонами зазначених кімнат в вказаній квартирі, жодним чином не обмежує їх право власності, вважає за можливе встановити між сторонами порядок користування спірною квартирою, виділивши ОСОБА_1 в користування одну житлову кімнату площею 11.8 кв.м., а ОСОБА_2 та її неповнолітній доньці ОСОБА_3 - дві житлові кімнати площею 16,2 кв.м. та 8,1 кв.м. Кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, вбудовану шафу - залишити в загальному користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з позивача за зустрічним позовом суму судового збору, недоплачену при поданні позову в розмірі 1993 грн. 28 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя - задовольнити повністю.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Розподілити спільне майно між подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

Встановити порядок користування квартирою №24 по вул. Дружби Народів, 36 в м. Южноукраїнську Миколаївської області, між співвласниками наступним чином:

Виділити у користування ОСОБА_1 одну житлову кімнату площею 11.8 кв.м.

Виділити в користування ОСОБА_2 та її неповнолітньої доньки ОСОБА_3 дві житлові кімнати площею 16,2 кв.м. та 8,1 кв.м.

Кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, вбудовану шафу - залишити в загальному користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

В іншій частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1993 (одна тисяча девятсот девяносто три) грн. 28 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Южноукраїнського

міського суду ОСОБА_4