Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1467/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - спори, повязані із застосуванням Закону України «Про захист прав споживачів»
Доповідач Сукач Т. О.
УХВАЛА

Іменем України

18.06.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Сукач Т.О.

суддів - Мурашка С.І.

ОСОБА_2

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про розірвання договору фінансового лізингу та стягнення коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 22 квітня 2015 року і

в с т а н о в и л а :

Заочним рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 22 квітня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про розірвання договору фінансового лізингу та стягнення коштів.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову у повному обсязі. Посилається на те, що висновки суду суперечать положенням Закону України «Про захист прав споживачів».

Представник ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» у судове засідання апеляційного суду не зявився про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому статтею 76 ЦПК України порядку, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення із судовою повісткою і копією апеляційної скарги. Надав заперечення на апеляційну скаргу, в якій зазначає, що, на його думку, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для задоволення скарги і скасування рішення немає.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_3, який підтримував доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та доводи апеляційної скарги у встановлених статтю 303 ЦПК України межах, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч 1 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі) (ч.2 ст.1 вказаного Закону).

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом зясовано та підтверджується матеріалами справи, що 17 грудня 2014 року ОСОБА_3 уклав з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» договір фінансового лізингу № 00088, предметом якого є автомобіль « Volkswagen Polo Sedan»вартістю 9 578,90 доларів США, що еквівалентно 158 435 грн., і в цей же день сплатив адміністративний платіж в розмірі 15 843, 50 грн., що становить 10 % від вартості предмету лізингу згідно додатку №1 до договору лізингу (а.с.16-18). 22 грудня 2014 року на адресу відповідача позивач надіслав заяву про відкликання своєї згоди на укладання договору фінансового лізингу та повернення сплачених коштів(а.с.19-21).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.

Пунктом 12.1. договору про фінансовий лізинг встановлено, що лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та /або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж у такому випадку поверненню не підлягає .

В інших випадках випадках не передбачених даним договором лізингоодержувач має право розірвати даний договір виключно з підстав, які чітко передбачені чинним законодавством України на момент такого розірвання (п.12.2. договору).

Отже, законодавством про фінансовий лізинг та договором чітко визначено порядок, умови та наслідки розірвання договору лізингоодержувачами в односторонньому порядку.

Можливість відкликання лізингоодержувачем своєї згоди на укладання договору не передбачена ні Законом України «Про фінансовий лізинг», ні договором, укладеним між сторонами.

У ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Ураховуючи наведене суд дійшов правильного висновку про те, що до правовідносин, що виникли між сторонами, не застосовуються положення п.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо права споживача протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Договір про фінансовий лізинг не є договором споживчого кредиту.

Розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі наданих сторонами доказів (ст.11 ЦПК України), суд дійшов правильного висновку про безпідставність вимог позивача і обґрунтовано відмовив у задоволенні його позову.

В позовній заяві та апеляційній скарзі позивач також посилається на норми права щодо недійсності договору, проте вимог про визнання недійсним договору фінансового лізингу ним предявлено не було.

Доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, так як вони не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість його рішення.

Ухвалюючи рішення суд правильно встановив характер правовідносин між сторонами та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи, на підставі наданих сторонами доказів і колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.209,307,308,313,314,315 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 22 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді