АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/3828/14-ц 22-ц/774/1337/К/15
Справа № 216/3828/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/1337/К/15 суддя Мясоєдова О.М.
Категорія - 39 ( ІІІ) Суддя-доповідач - Михайлів Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.,

суддів - Баврильської А.П., Ляховської І.Є.,

при секретарі - Петренко К.І.,

за участю: позивача - ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22 травня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування та розподіл спадкового майна, та зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину домоволодіння,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частку майна: будинку та земельної ділянки у праві спільної сумісної власності, про розподіл спадкового майна, яке залишилось після смерті її чоловіка - ОСОБА_5 , посилаючись на те , що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік ОСОБА_5. Після його смерті із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини звернулась вона та донька померлого - ОСОБА_4 Позивач зазначила, що вона проживала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_5 з травня 1972 року, а з 06 квітня 1977 року - у зареєстрованому шлюбі. 08.01.21973 року в у Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації було зареєстровано за ОСОБА_5 право власності на будинок АДРЕСА_1 на підставі рішення суду від 25.10.1972 року. Вважає, що будинок, відповідно до ст. 112 ЦК України (в редакції 1963 року) є їх спільною сумісною власністю з ОСОБА_5, а тому просить визнати за нею право власності на ? частку та ? частку, що належить ОСОБА_5, поділити між нею та ОСОБА_4, як спадкове майно, визнавши частки рівними по ? частки кожній. Таким же чином просить суд вирішити питання, щодо земельної ділянки, яку ОСОБА_5 отримав у власність на підставі рішення виконкому Криворізької міської ради народних депутатів №452/1 від 08.10.1997 року. Вважає, що вона має право на ? частину земельної ділянки, як жінка померлого та на ? частку земельної ділянки в порядку спадкування.

Враховуючи зазначене та з метою урегулювання прав на спадкове майно просила суд, визнати з нею право власності на ? частину домоволодіння АДРЕСА_1 та ? частину земельної ділянки розташованої за тією ж адресою. Провести розподіл спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_5, в порядку спадкування за законом, визнавши за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_1 та ? частину земельної ділянки , розташованою за тією ж адресою. Визнати за ОСОБА_4 право власності, як за спадкоємцем першої черги на 1/4 частину домоволодіння та на ? частину земельної ділянки, розташованих за адресою : АДРЕСА_1

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 у якій просила суд визнати за нею право власності на ? частину вищевказаного домоволодіння та на ? частину спірної земельної ділянки, які залишились після смерті її батька - ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в порядку ст. 1261 ЦК України, як за спадкоємцем першої черги. Листом першої Криворізької державної нотаріальної контори від 01.08.2013 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок по причині того, що втрачені документи, які підтверджують право власності померлого на цей будинок, відповідачка в свою чергу всіляко протидїть їй в оформленні спадщини за законом.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 20 лютого 2015 року вказані позови об'єднані в одне провадження.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22 травня 2015 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності ,як спадкоємця першої черги за законом ,після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 на : 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 та ? частину земельної ділянки по АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 ставлять питання про зміну рішення суду, а саме задоволення первісних позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи та невірну оцінку доказів.

Так, апелянт вважає, що суд дійшов помилкового висновку, коли не визнав домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку, розташовану за тією ж адресою спільним сумісним майном подружжя, оскільки вартість даного володіння спільно виплачувалось ОСОБА_2 та ОСОБА_5, а земельна ділянка була отримана у власність у 1998 році, тобто в той час коли подружжя ОСОБА_5 були у зареєстрованому шлюбі. Суд не визначився з характером правовідносин і у зв'язку із чим не застосував матеріальний закон, який підлягав застосуванню до спірних правовідносин, а саме ч.1 ст.112 ЦК України в редакції від 18.07.1963 року.

Крім того, суд прийшов до помилкового висновку, щодо відсутності права ОСОБА_2 на спадкування за законом, як спадкоємцем першої черги, після померлого чоловіка на 1/2 частку спірного домоволодіння та ? частку спірної земельної ділянки.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5 (а.с.9), після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому за життя майно, а саме: домоволодіння АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0613 га за цією ж адресою. Заповіту померлий ОСОБА_5 за життя не склав.

Спадкоємці померлого: є його жінка - ОСОБА_2 та його донька - ОСОБА_4

ОСОБА_2 та ОСОБА_4, звернулась до Першої Криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5, однак їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Ухвалюючи рішення про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4, суд керувався положеннями ст. 1261 ЦК України, та виходив з доведеності заявленого позову.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину будинку та ? частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, як на частку у спільному майні та про відмову у поділі спадкового майна, суд першої інстанції виходив із того, що вищевказане домоволодіння та земельна ділянка є особистою власністю ОСОБА_5. Крім того суд зазначив, що вимоги які заявлені позивачкою по первісному позову виключають вимоги, які викладені у зустрічному позові.

Колегія суддів, частково погоджується з зазначеними висновками суду з огляду на наступне.

Головним принципом прав подружжя на майно є принцип спільності всього того майна (за винятками, прямо встановленими законом), яке набувається ним за час шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС України "майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю". При цьому згідно з ч. 2 ст. 22 цього Кодексу подружжя має рівні права на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Така норма з юридичної точки зору фактично утверджує презумпцію належності подружжю на праві спільної сумісної власності всього майна, що набувається ним в період шлюбу. Аналогічні роз'яснення містить й Пленум Верховного Суду України в п.20 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р.

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 06 квітня 1977 року року, актовий запис № 271 позивачка ОСОБА_2 у клала шлюб з ОСОБА_5 /а.с.12/

До укладення даного шлюбу ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, який було розірвано 23 січня 1975 року /а.с. 4/. В зареєстрованому шлюбі перебував і ОСОБА_5 з ОСОБА_7, якій було розірвано 12 травня 1970 року. /а.с. 16/

Відповідно до ст. 6 Кодексу про шлюб та сім'ю України (1963 року надалі КпШС), який діяв на момент спірних правовідносин, визнається тільки шлюб укладений у державних органах запису актів громадянського стану

Доводи викладені в позовній заяві та в апеляційній скарзі про те ОСОБА_2 фактично проживала у шлюбних відносинах з ОСОБА_5 з травня 1972 року, суперечить вищевказаному та не є доказом офіційного розірвання укладеного на той час шлюбу між позивачем у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_6

Офіційно ОСОБА_2 та ОСОБА_5 стали подружжям - чоловіком та дружиною в повному розумінні цього слова та відповідно ст. 6 та ст.22 КпШС України у них з'явилися права на спільну сумісну власність подружжя 06.04.1977 року. До моменту офіційної реєстрації шлюбу - до 06 квітня 1977 року, все майно, яке придбано до шлюбу є роздільним майном подружжя, а саме - особистою приватною власністю кожного з подружжя відповідно до ст. 24 КпШС України.

Колегія суддів погоджується з фактом встановленим судом першої інстанції, та який не спростований апелянтом в апеляційній скарзі, що майно, яке було придбано ОСОБА_5 до 06 квітня 1977 року є його особистою приватною власністю. Даний факт підтверджується і самими матеріалами справи.

Так, з ухвали народного суду Центрально-Міського району м. Кривого Рогу від 25 жовтня 1972 року вбачається що «ОСОБА_5 перебував у законному шлюбі з ОСОБА_7, сумісно вони збудували будинок АДРЕСА_1» Крім того цією ж ухвалою була затверджена мирова угода, та було визнано за ОСОБА_5 право власності на будинок по АДРЕСА_1

Доводи апеляційної скарги, про те що ОСОБА_2 разом із ОСОБА_5 сумісно виплачувала грошові кошти за спірне домоволодіння, а отже воно є їх спільною сумісною власністю, не ґрунтується на законі та спростовується вищевикладеним.

Посилання апелянта на незастосування до спірних правовідносин ст. 112 ЦК України, в редакції 1963 року, колегією суддів відхиляється оскільки зазначена стаття суперечить вимогам КпШС України, норми якого необхідно та було застосовано судом першої інстанції при вирішенні спору в цій частині.

Суд першої інстанції вірно відмовив ОСОБА_2 і в задоволені позову в частині визнання земельної ділянки площею 0,0613 га по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя.

Так вищевказана земельна ділянка, отримана в порядку безоплатної приватизації ОСОБА_5, на підставі рішення виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів № 452/1 від 08 жовтня 1997 року. Державний акт про право приватної власності на землю на його ім'я зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 8076 9 (а.с.14).

Враховуючи вимоги п. 5 ст. 57 Сімейного Кодексу України, відповідно до яких особистою приватною власністю дружини чоловіка є земельна ділянка набута ним нею за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки ,що перебувала у її його ,користуванні або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств,установ та організацій або одержана із земель державної комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації визначених Земельним Кодексом України, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що не зважаючи на факт перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_5, на той час, в офіційно зареєстрованому шлюбі, не надає право ОСОБА_2 на частку у спільній сумісній власності подружжя, оскільки вказана земельна ділянка, відповідно до норм законодавства діючих на той час, є особистою приватною власністю ОСОБА_5

Окрема земельна ділянка, одержана відповідно до норм ст.ст. 81 , 116 Земельного Кодексу України у приватну власність шляхом приватизації у період шлюбу, громадянином, є його особистою приватною власністю, а не спільною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно нажите подружжям, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Враховуючи зазначене, та час набуття земельної ділянки, шляхом безоплатної приватизації у 1997 році, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині, оскільки вони здебільшого ґрунтуються на власному тлумаченні норм законодавства діючого на час виникнення спірних правовідносин.

При цьому колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про відмову ОСОБА_2 у задоволені заявленого нею позову, щодо визнання за нею, як за спадкоємцем першої черги право власності на ? частку спадкового майна.

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статті 1223, 1258 ЦК України передбачають, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ст. 1261 ЦК України).

Як було встановлено та не заперечувалось сторонами по справі. спадкоємцями першої черги, після померлого ОСОБА_5: є його жінка - ОСОБА_2 та його донька - ОСОБА_4

З врахуванням того, що суд відмовивши у задоволені позову ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на ? частку майна у спільній сумісній власності, суд першої інстанції вірно задовольнив зустрічний позов ОСОБА_4 та визнав за нею право власності, як спадкоємця першої черги за законом, після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на : 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1, Дніпропетровської області, проте безпідставно відмовив у задоволені позову ОСОБА_2 в цій частині, із зазначенням, що вимоги, які заявлені останньою виключають вимоги викладені в зустрічному позові, з чим колегія суддів погодитись не може.

Згідно ч.1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкоємець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Доказів складання заповіту за життя ОСОБА_5 до суду не надано, тому, з огляду на положення ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки спадкоємців у спадковому майні є рівними.

Свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям померлого ОСОБА_5 не видавались у зв'язку із наявністю між ними спору щодо спадкового майна, що сторонами не оспорюється.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що між сторонами існує спір щодо належності їм часток у спадковому майні, вирішити питання визнання права власності на частку в спадковому майні у встановленому законом позасудовому порядку, визначеному главами 88, 89 ЦК неможливо, спір підлягає судовому розгляду. Тому, заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання за нею права власності на спадкове майно підлягають задоволенню, шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частку спірного домоволодіння та на 1/2 частку спірної земельної ділянки.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції -у відповідності до вимог п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України в частині відмови у задоволені позову ОСОБА_2 про поділ спадкового майна скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення. В іншій частині рішення суду відповідає обставинам справи, та не спростовано доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22 травня 2015 року в частині відмови у задоволені позову про поділ спадкового майна - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розподіл спадкового майна задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності ,як спадкоємця першої черги за законом ,після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 на : 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: