У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І., Олійник А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 08 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів.

На обґрунтування вимог позивач ОСОБА_6 посилалася на те, що згідно з рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 27 травня 2009 року відповідач зобов'язаний сплачувати на її користь на утримання дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно починаючи з дня подачі позовної заяви (18 березня 2009 року) і до досягнення дітьми повноліття.

ОСОБА_7 зобов'язання зі сплати аліментів не виконує, допустив заборгованість, розмір якої станом на 28 лютого 2013 року становить 23 754 грн 04 коп., у зв'язку з чим позивач вважала, що наявні підстави для стягнення з відповідача неустойки (пені) у розмірі 158 808 грн 47 коп.

Уточнивши позовні вимоги, з урахуванням викладеного, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь пеню за несвоєчасну сплату аліментів з 23 червня 2009 року по лютий 2013 року на утримання дітей у розмірі 142 226 грн 81 коп.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 30 липня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 неустойку у розмірі 142 226 грн 81 коп. за прострочення (з 23 червня 2009 року по 28 лютого 2013 року) сплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вирішено питання про стягнення судового збору.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 08 вересня 2014 року рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 30 липня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 7 794 грн 24 коп. неустойки за прострочення сплати аліментів. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що згідно з виконавчим листом, виданим Рівненським районним судом Рівненської області від 23 червня 2009 року, рішенням Рівненського районного суду від 27 травня 2009 року з відповідача ОСОБА_7 на користь позивача ОСОБА_11 починаючи з 18 березня 2009 року на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, стягнено щомісячні аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку.

Згідно з розрахунком заборгованості за аліментами, виконаним державним виконавцем відділу ДВС Рівненського районного управління юстиції, розмір заборгованості з аліментів ОСОБА_7 з 19 березня 2009 року по лютий 2013 року складає 23 754 грн 04 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наданий позивачем розрахунок пені за прострочення сплати аліментів проведений відповідно до закону, заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей виникла з вини відповідача.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що аліменти на користь позивача судом присуджені з березня 2009 року, позивач просила суд стягнути з відповідача неустойку з березня 2009 року по лютий 2013 року, тому нарахування неустойки відповідачу слід проводити починаючи з квітня 2009 року і лише по лютий 2013 року, базою для її нарахування є сума чергового несплаченого місячного платежу, загальна сума неустойки за вказаний період буде становити 7 794 грн 24 коп.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

За змістом ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч. 1 ст. 303 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 19 березня 2014 року подано до суду першої інстанції заву про уточнення позовних вимог, в якій вона просила стягнути пеню за прострочення сплати аліментів з 23 червня 2009 року по лютий 2013 року (а. с. 31, 32).

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів має періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13).

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, ухвалюючи нове рішення про стягнення пені за прострочення сплати аліментів з квітня 2009 року по лютий 2013 року, суд апеляційної інстанції на порушення ст. ст. 11, 303, 316 ЦПК України не звернув уваги на уточнені позовні вимоги позивача щодо періоду стягнення пені х аліментів, а також не з'ясував: розмір несплачених аліментів по кожному з періодичних платежів починаючи з 23 червня 2009 року; у своєму рішенні не зазначив строк, до якого кожне із зобов'язань періодичних платежів мало бути виконане відповідачем; обчисливши розмір пені, не зазначив у рішенні, з урахуванням уточнених позовних вимог, з яких сум несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення він виходив; не підсумував розмір нарахованої пені за кожен із прострочених платежів.

Виходячи з викладеного та враховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла до висновку, що указані порушення повинні бути усунені судом апеляційної інстанції та в силу ст. 338 ЦПК України рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього ж суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 08 вересня 2014 року скасувати, передати справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник