АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження 22ц/774/1276/К/15 ОСОБА_1
Категорія 43 (І) Доповідач Михайлів Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

01 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильська А.П., Бондар Я.М.,

при секретарі: Петренко К.І.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5 ОСОБА_6 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 травня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа: Відділ опіки та піклування виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривого Рогу про усунення перешкод у користуванні житлом, визначення порядку користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Відділ опіки та піклування виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривого Рогу про усунення перешкод у користуванні житлом, визначення порядку користування житловим приміщенням .В обґрунтування позову зазначила, що вона виконує обовязки опікуна ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до рішення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради №237/4 від 21.07.2004 року. Зазначеним рішенням також закріплено за ОСОБА_5 житло за адресою: АДРЕСА_1. Відповідачка ОСОБА_2, перебуваючи на реєстраційному обліку в квартирі, комунальні послуги не сплачує, чинить перешкоди ОСОБА_5 у користуванні квартирою, поміняла замки та вхідні двері, чим порушує законні права ОСОБА_5, гарантовані їй нормами ЗУ «Про охорону дитинства» та ЗУ «Про забезпечення організаційно правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування.»

Враховуючи зазначене просила суд, зобовязати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_4 та її підопічній ОСОБА_5 Визначити наступний порядок користування квартирою: ОСОБА_4 та її підопічній ОСОБА_5 надати у користування кімнату площею 16,6 кв.м а ОСОБА_2 кімнату площею 11.6 кв.м, підсобні приміщення: кухню, ванну кімнату, вбиральню коридор, комору залишити у загальному користуванні.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 яка діє в інтересах ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_6, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 яка діє в інтересах ОСОБА_5 в повному обсязі, посилаючись на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, без повного зясування обставин та невідповідністю висновків суду, щодо обставин, які суд вважав встановленими.

Зокрема, судом не враховано, що позов про усунення перешкод у користуванні житлом позивачем не заявлявся та по даному питанню не було прийнято рішення, а посилання суду на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.08.2013 року, яким відмовлено у задоволені позову ОСОБА_4 про вселення, визначення порядку користування житлом, яке вступило в законну силу, в даному випадку є недопустимим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 виконує обовязки опікуна та діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до рішення №237/4 від 21.07.2004 року Виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради. ОСОБА_4, зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням №237/4 від 21.07.2004 року Виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради за малолітньою ОСОБА_5 закріплено житло - квартира АДРЕСА_2, де вона зареєстрована, копії зазначеного рішення надіслано комунальному житловому підприємству №16 м. Кривого Рогу для закріплення та збереження житла за ОСОБА_5, контроль за збереженням житла покладено на опікуна та директора комунального житлового підприємства №16 м. Кривого Рогу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 березня 2013 року, позовні вимоги ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про вселення, визначення порядку користування житлом було задоволено частково та вселено неповнолітню ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_2, в іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2013 року вищевказане рішення суду, в частині задоволення позову, було скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про вселення. В іншій частині рішення залишено без змін.

Відмовляючи у задоволені позову суду першої інстанції виходив із того, що житлові права малолітньої ОСОБА_7 відповідачем ОСОБА_2 не порушуються, що встановлено рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.08.2013 року, яке набрало законної сили.

Колегія судів вважає, що висновок районного суду про відмову у задоволені позову є правильним.

Згідно ч.2ст.61 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Оскільки апеляційний суд розглядає справу за правилами, встановленими для суду першої інстанції, згідно вимог ст.304 ЦПК, з врахуванням положень ст.ст. 14, 61 ЦПК, колегія суддів не може не брати до уваги рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 березня 2013 року та апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2013 року , які мають приюдиційне значення у справі. Відтак, не може залишатись поза увагою апеляційного суду та обставина, що ОСОБА_4Л, яка діє в інтересах ОСОБА_5, вищевказаними рішеннями, які вступили в закону силу та сторонами не оскаржені, відмовлено у задоволенні позову про визначення порядку користування житлом.

Відмовляючи у задоволені позову про усунення перешкод у користуванні житлом, визначення порядку користування житловим приміщенням квартирою №46 в будинку № 25 по вулиці Шостаковича в м. Кривому Розі, колегія суддів, крім іншого враховує, що на час звернення ОСОБА_4 до суду з позовом, за яким ухвалено рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2013 року як і при зверненні її до суду з даним позовом, у грудні 2014 року, та на час ухвалення оскаржуваного рішення у справі, ОСОБА_5 є неповнолітньою , а отже її місцем проживання є, відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України, місце проживання її опікуна, в даному випадку ОСОБА_4, а опікун не набуває права на житло підопічної.

Таким чином, позов про визначення порядку користування житловим приміщенням, якщо особа не проживає у ньому є передчасним.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_4Л, яка діє в інтересах ОСОБА_5 в частині усунення перешкод у користуванні житлом, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного із них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном), або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Виходячи із змісту зазначеної норми закону, місцем проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є місце проживання її опікуна ОСОБА_4.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 проживає та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Отже вимоги ОСОБА_4, про усунення перешкод у користуванні квартирою №46 в будинку № 25 по вулиці Шостаковича в м. Кривому Розі їй та ОСОБА_5, не ґрунтуються на вимогах закону.

Крім того, колегія суддів враховує, що вказане житло, закріплене за ОСОБА_5 рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради, не є її власністю.

Нормою ст. 72 ЦК України, передбачено обовязок опікуна про збереження та використання майна підопічного в його інтересах та управління майном, що є власністю підопічного, з дозволу органу опіки та піклування.

З посиланням ОСОБА_4 на те, що вона, як опікун захищає права підопічної на квартиру у такий спосіб, як усунення перешкод у користуванні квартирою, колегія суддів не може погодитись, оскільки не вбачає порушень права ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користуванні житлом - квартирою №46 в будинку № 25 по вулиці Шостаковича в м. Кривому Розі.

Спосіб захисту цивільних прав, шляхом припинення дії, повязаний саме з вчиненням особою неправомірних дій, спрямованих на порушення права належного особі.

В суді апеляційної інстанції позивачем не доведено вчинення відповідачем ОСОБА_2 незаконних дій, які порушують права ОСОБА_5, передбачені ст. 247 СК України. За нею зберігається право користування житлом, що в свою чергу не спростовано позивачем ОСОБА_4

Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5 ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суд м. Кривого Рогу від 07 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: