У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року Жовтневий районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді Срокіної І.І.

за участі секретаря Макушенко Т.В.

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Жовтневого району м. Харкова про встановлення факту проживання однією родиною, стягненняаліментів на утримання дитини,-

встановив:

Представник позивача звернувся до суду із зазначеними вимогами.

Під час розгляду справи по суті представник позивача через канцелярію суду надав клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме сканкопій фотокарток на 7 арк.

Представник відповідача проти залучення доказів заперечував, оскільки проводиться розгляд справи по суті і стадія процесу на якій надаються докази минула.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, приходить до висновку, що у задоволенні клопотання представника позивача про долучення доказів необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно ст. 131 ЦПК України сторони зобов,зані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання не проводиться,- до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених ч.1 зазначеної статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано не своєчасно з поважних причин.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що до початку розгляду справи по суті судом розглядалися клопотання сторін про виклик свідків і були задоволені. Інших клопотань щодо надання, витребування або забезпечення доказів від сторін не надходило.Жодних обґрунтувань щодо поважності причини неможливості надання доказів у порядку, передбаченому ст. 131 ЦПК України представник позивача у заяві не зазначив.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним . Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Згідно ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

У звязку з наведеним, відмова представнику позивача у задоволенні заяви про долучення доказів , як це передбачено законом, а саме ст. 131 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо відмови у задоволенні клопотання представника позивача про долучення доказів , оскільки йогоподано з порушенням вимог, передбачених ст. 131 ЦПК України, тобто під час розгляду справи по суті.

На підставі викладеного та керуючись ст. 131 , ст. 293 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити представнику позивача у задоволенні клопотання про долученнядоказів.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Срокіна І.І.