Справа № 459/3865/13 Головуючий у 1 інстанції: Жураковський А.І.
Провадження № 22-ц/783/3296/15 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
Провадження № 22-ц/783/3295/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

представника Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» Мелешко Л.О. та представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 31 березня 2014 року та додаткове рішення цього ж суду від 27 червня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» в особі Шахтного РЕМ до ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6 про стягнення боргу за спожиту електричну енергію, -

встановила:

В серпні 2013 року Публічне акціонерне товариство(далі ПАТ) «Львівобленерго», в особі Шахтного РЕМ, звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3, а згодом, уточнивши позовні вимоги, звернулось з позовом і до відповідачів ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6 з вимогою стягнути з відповідачів заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 9247,4 грн., 678,23 грн. пені та 3% річних з простроченої суми в розмірі 139,85 грн., а також 6272,02 грн. - кошти за понаддоговірне споживання.

Свій позов мотивує тим, що 29.10.2007 р. між ФОП ОСОБА_3, який на даний час, припинив свою підприємницьку діяльність, та ПАТ «Львівобленерго» було укладено договір «Про постачання електричної енергії» у приміщення, що розташоване за адресою по АДРЕСА_1. Однак, фактичне користування даним приміщенням здійснювали ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6, яким згідно рішень Соснівської міської ради від 26.01.2006 р. та від 23.02.2007 р. по частині вказаного приміщення було надано в оренду. Відповідачами було порушено умови договору «Про постачання електричної енергії» та заборгованість за спожиту електроенергію станом на 1.08.2013 р. становить 9247,40 грн. Також, відповідно до умов договору, нараховано пеню у розмірі 678,23 грн. та 3% річних з простроченої суми в розмірі 139,85 грн. З огляду на наведені обставини. Крім того, внаслідок понад договірного споживання електроенергії вартість такого понадлімітного споживання електричної енергії склала 6272,02 грн.. Просить позов задовольнити, стягнувши з відповідачів вказані суми.

Заочним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 31 березня 2014 року позов Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» в особі Шахтного ВЕП до ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6 про стягнення боргу за спожиту електричну енергію задоволено частково.

Судом постановлено стягнути з ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6 в користь Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» в особі Шахтного відділення електропостачання з кожного по 4623 (чотири тисячі шістсот двадцять три) гривні 70 копійок заборгованості за спожиту електричну енергію, 339 (триста тридцять дев'ять) гривень 12 копійок пені за несвоєчасну сплату та 69 (шістдесят дев'ять) гривень 93 копійки - три відсотки річних, а також вирішено питання судових витрат. У задоволенні позовних вимог відносно ОСОБА_3 відмовлено.

Додатковим рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 27 червня 2014 року судом постановлено стягнути з ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6 в користь Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» в особі Шахтного відділення електропостачання з кожного по 3136,01 коп. заборгованості за понад договірне споживання електричної енергії.

Вказані судові рішення оскаржила відповідач ОСОБА_5, яка вапеляційній скарзі посилається на незаконність, необґрунтованість оскаржуваного рішення, на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що всі відповідачі по справі не були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, крім того не було отримано ні копії позовної заяви, ні копії ухвали про відкриття провадження по справі. Вказує на невірне застосування судом норм матеріального права, які, на думку апелянта регулюють правовідносини лише між громадянами, споживачами електроенергії, та енергопостачальником. Однак між відповідачами та позивачем відсутні договірні правовідносини. Крім того, стверджує, що даний спір не може бути розглянутий в порядку цивільного судочинства, оскільки сторонами у справі є суб'єкти господарювання, а тому даний спір має розглядатися в порядку господарського судочинства.

Просить рішення суду від 31 березня 2014 року та додаткове рішення від 27 червня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову (а.с.171-173).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників Мелешко Л.О. та ОСОБА_4 в заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам.

Як вбачається із змісту ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, за договором оренди від 17.03.2005 р., укладеним між виконавчим комітетом Соснівської міської ради відповідно до рішення виконкому № 27 від 17.03.2005 р., та ФОП ОСОБА_3, останньому було віддано в оренду частину площі міської лазні в розмірі 195,54 кв.м. в АДРЕСА_2, що знаходиться на балансі Соснівської міської ради, з метою влаштування дитячого кафе (а.с.11-12, 71).

16 травня 2005 року між ВАТ «Львівобленерго» та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір на постачання електричної енергії №27693 в бар-кафе на АДРЕСА_2, як об'єкт споживання електроенергії, потужністю споживання 20 кВт..

Судом встановлено також, що рішенням виконавчого комітету Соснівської міської ради від 28.07.2005 р. № 61, з 1.08.2005 р. договір оренди частини приміщення колишньої міської лазні з підприємцем ОСОБА_3 було розірвано, а приміщення надано в оренду підприємцю ОСОБА_5 для влаштування молодіжного диско-бару та розміщення взуттєвої майстерні терміном на 11 місяців до 28.02.2006 р. (а.с.72, 73, 74).

26.01.2006 р. виконавчий комітет Соснівської міської ради Львівської області прийняв рішення №03, яким з ФОП ОСОБА_5 продовжено термін оренди вищевказаних приміщень на 10 років (а.с.75).

Крім того, рішенням Соснівської міської ради від 23.02.2007 р. № 67, підприємцю ОСОБА_6 вирішено надати в оренду частину приміщення колишньої міської лазні, терміном на 10 років до 28.02.2017 р.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що 29.10.2007 р. між ВАТ «Львівобленерго» та ФОП ОСОБА_3 було продовжено договір №27693 на постачання електричної енергії до вказаного об'єкту споживання електричної енергії.

Враховуючи встановлені судом обставини справи суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що фактичне споживання електричної енергії на частині площі міської лазні АДРЕСА_2, переобладнаної під кафе-бар та розміщення взуттєвої майстерні з 2006 року здійснюється підприємцями ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з якими ОСОБА_3 перебуває уродинних стосунках, а відтак такі являються користувачами послуг постачання електричної енергії у вказане приміщення.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про електроенергетику», споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Пунктом 1.3 "Правил користування електричною енергією" (далі ПКЕЕ) затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики за N 28 від 31.07.96, постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, або договору про купівлю - продаж електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом.

Згідно з підпунктом 1 пункту 10.2 ПКЕЕ, споживач електричної енергії зобов'язаний користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів).

В той же час, системний аналіз положень ПКЕЕ, свідчить про те, що його норми розповсюджуються як на споживачів, що перебувають в договірних правовідносинах з постачальником електроенергії так і розповсюджується і на осіб, які використовують електричну енергію без укладення договору на електропостачання.

З огляду на викладене, в супереч твердженням апелянта, суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та дійшов вірного висновку про відповідальністьФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6 перед ВАТ «Львівобленерго» за фактичне споживання електроенергії та необхідності сплати ними заборгованості за таке споживання.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що продовж 2012 -2013 років квитанції щодо оплати послуг за споживання електроенергії за договором №27693 фактично скеровувались позивачем на адресу ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6 по АДРЕСА_3 та оплачувались останніми, що свідчить про наявність фактичних договірних правовідносин між цими споживачами та ПАТ «Львівобленерго» в особі Шахтного РЕМ (а.с.33-55).

Згідно розрахунків боргу по активній електроенергії, пені та 3% річних по спожитій електроенергії по споживачу ОСОБА_3, сума такого боргу станом на 1.05.2013 р. становить 9247,40 грн., розмір пені складає 678,23 грн. та 3% річних - 139,85 грн. (а.с.24-25).

Крім того, з матеріалів справи вбачається. що понад договірне споживання електроенергії по даному об'єкту за лютий 2013 року становить 6560 кВт.год., у зв'язку з чим нараховано борг за понадлімітне споживання електроенергії в розмірі 6 272,02 грн. (а.с.29,30).

Зазначений розрахунок боргу відповідачами не спростовано.

Таким чином, суд обгрутовано стягнув вказаний борг з ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6. як фактичних користувачів електроенергією.

Твердження апелянта про те, що вказаний спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства та безпідставно був розглянутий судом загальної юрисдикції не заслуговують на увагу.

Судом встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АЖ № 704848, 6.10.2008 р. ОСОБА_3 за власним рішенням припинив підприємницьку діяльність (а.с.6-5).

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного суду № 3 від 1.03.2013 року " Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ " встановлено, що оскільки у разі припинення діяльності фізичної особи як суб'єкта господарювання відповідно до пункту 6 частини першої статті 80 ГПК провадження у господарській справі припиняється, то з часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця в порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", спори за участю такої фізичної особи-підприємця, у тому числі пов'язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася ним раніше, належить розглядати в порядку цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було порушено у господарському суді до настання таких обставин, оскільки за загальним правилом громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями належним йому майном і після припинення своєї підприємницької діяльності. Після припинення провадження у господарській справі з підстави, наведеної вище, спори за участю таких осіб підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Беручи до уваги, що на час звернення ПАТ «Львівобленерго» до суду з даним позовом до відповідача ОСОБА_3, останній припинив свою підприємницьку діяльність, Червоноградський міський суд Львівської області обґрунтовано прийняв цей позов до свого провадження та розглянув його по суті.

Таким чином, вказані твердження як і інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а допущенні порушення процесуального права, на які посилається апелянт, не вплинули на правильність та обґрунтованість рішення по суті.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального закону, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, п.1 ч.1ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 31 березня 2014 року та додаткове рішення цього ж суду від 27 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Береза В.І.

Бойко С.М.