Справа №483/2000/14-ц 30.06.2015 30.06.2015 30.06.2015
Провадження №22-ц/784/1528/15
Провадження № 22- ц/784/1528/15 Головуючий суду 1 інстанції Чаус Л.В.
Категорія 23 Доповідач апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Рішення

Іменем України

30 червня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Свіщуком О.В.,

за участю:

- позивача ОСОБА_3,

- представника відповідача Бойченка В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами

ОСОБА_5 та відкритого акціонерного товариства «Племзавод ім. Шмідта»

на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 квітня 2015 року, ухвалене за позовом ОСОБА_5 до відкритого акціонерного товариства «Племзавод ім. Шмідта», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - управління Пенсійного фонду України в м. Очакові та Очаківському районі Миколаївської області, про захист порушених трудових прав, стягнення не донарахованої орендної плати, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

21 серпня 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відкритого акціонерного товариства «Племзавод ім. Шмідта» (далі - ВАТ «Племзавод ім. Шмідта»), який неодноразово уточнював та обґрунтовував наступним.

25 лютого 2005 року між ним та ВАТ «Племзавод ім. Шмідта» укладено договір оренди належної йому на праві власності земельної ділянки площею 11,56 га, яка розташована в межах території Рівненської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, строком на 10 років з орендною платою в розмірі 1,6 % від нормативної грошової оцінки землі з урахуванням індексу - 2, 47 на суму 1 402 грн.

Позивач вказував, з 2008 року розмір орендної плати відповідач не переглядав, не дивлячись на підвищення коефіцієнтів індексації та положень Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» №725/08 від 19 серпня 2008 року, яким розмір орендної плати по договорам оренди землі мав становити не менше 3% від грошової оцінки земельної ділянки.

У зв'язку з цим, позивач вважав, що йому не донарахована та не виплачена орендна плата за 2008 - 2010 роки та за 2012 - 2014 роки в загальній сумі 1 793 грн.

Крім того, позивач зазначав, що знаходився з відповідачем у трудових відносинах з 09 липня 1973 року до 31 жовтня 2007 року, працюючи на посадах виконуючого обов'язки економіста, а з 10 серпня 1973 року - головного економіста в цьому господарстві.

У період з січня 2000 року по жовтень 2007 року, відповідач невірно нараховував та виплачував заробітну плату, оскільки встановлений йому посадовий оклад не відповідав чинному законодавству та галузевим нормативним актам, що привело до нарахування пенсії у заниженому розмірі. За його розрахунками, не донарахована та не виплачена заробітна плата разом з індексацією складає 31 364 грн. 53 коп., компенсація за порушення термінів виплати цієї заробітної плати - 5 890 грн. 76 коп., а всього 37 255 грн. 29 коп.

-2-

Позивач також вказував, що зазначені порушення його трудових прав та прав орендодавця призвели до моральних страждань.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_5 просив суд зобов'язати ВАТ «Племзавод ім. Шмідта» донарахувати йому орендну плату за 2008-2010 роки, 2012-2014 роки у розмірі 1 793 грн., здійснити перерахунок заробітної плати, з нарахуванням на неї компенсації та індексації, за період з січня 2000 року по жовтень 2007 року, стягнути донараховану орендну плату у розмірі 1 793 грн., та донараховану заробітну плату з компенсацією та індексацією у розмірі 37 255 грн. 29 коп., зобов'язати на момент виплати заробітної плати без податків у розмірі 26 246 грн. 99 коп. нарахувати та стягнути компенсацію, на відшкодування моральної шкоди 30 000 грн., а також зобов'язати відповідача внести зміни до даних персоніфікованого обліку коштів накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування щодо донарахованих йому сум заробітної плати.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилався на дотримання товариством вимог трудового та земельного законодавства.

Ухвалою Очаківського міськрайонний суд Миколаївської області від 16 вересня 2014 року залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - управління Пенсійного фонду України в м. Очакові та Очаківському районі.

Рішенням цього ж суду від 23 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволені частково. Зобов'язано ВАТ «Племзавод ім. Шмідта»:

- донарахувати позивачу 331 грн. орендної плати згідно договору оренди земельної ділянки від 25 лютого 2005 року за 2012 - 2014 роки та стягнути вказану суму з відповідача на його користь,

- здійснити перерахунок та виплату недорахованої заробітної плати позивачу за період з січня 2000 року по жовтень 2007 року, виходячи з розміру посадового окладу головного економіста, встановленого Галузевими угодами між Міністерством агропромислового комплексу України, галузевими об'єднаннями підприємств і підприємців та ЦК профспілки працівників агропромислового комплексу України за 2000-2007роки,

- внести зміни до даних персоніфікованого обліку коштів накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування щодо ОСОБА_5, з урахуванням донарахованих сум заробітної плати за період з січня 2000 року по жовтень 2007 року, виходячи з розміру посадового окладу головного економіста, встановленого Галузевими угодами між Міністерством агропромислового комплексу України, галузевими об'єднаннями підприємств і підприємців та ЦК профспілки працівників агропромислового комплексу України за 2000-2007 роки.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_5 в рахунок повернення судового збору 243 грн. 60 коп. та на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просив ухвалити нове рішення в частині відмовлених позовних вимог, посилаючись на помилковість висновків суду щодо їх безпідставності.

В апеляційній скарзі ВАТ «Племзавод ім. Шмідта», посилаючись на дотримання всіх умов договору оренди, вимог земельного законодавства у договірних відносинах та недоведеність порушень трудових прав позивача як під час роботи, так і при звільненні, просило скасувати рішення в частині задоволених вимог ОСОБА_5 та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В запереченнях на апеляційні скарги кожна із сторін по справі, посилалась на необґрунтованість її доводів іншої сторони.

-3-

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ВАТ «Племзавод ім. Шмідта» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 про донарахування та стягнення орендної плати, суд першої інстанції виходив з того, що зміни до договору оренди сторонами у встановленому порядку не вносились, тому у період з 2008 року по 2010 рік орендна плата нараховувалась позивачу відповідно до умов договору оренди.

Водночас, задовольняючи позовні вимоги про донарахування та стягнення орендної плати за 2012-2014 роки, суд виходив з того, що наказом голови правління товариства від 31 грудня 2010 року № 72 до спірного договору оренди земельної ділянки були внесені зміни та з 01 січня 2011 року встановлена орендна плата 3% з коефіцієнтом 3,2, що складає 3 405 грн. До того ж, суд вважав, що вказані обставини підтверджується рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 12 квітня 2012 року, яке, на його думку, має преюдиційне значення.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з усіма висновками суду.

З матеріалів справи вбачається, що 25 лютого 2005 року між ОСОБА_5 та ВАТ «Племзавод ім. Шмідта» укладено договір оренди належної позивачу на праві власності земельної ділянки площею 11,56 га, яка розташована в межах території Рівненської сільської ради Очаківського району, строком на 10 років.

За змістом ст.21 Закону України «Про оренду землі» розмір, форма та строки внесення орендної плати встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, а обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексу інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до п. 4.1 цього договору щорічна орендна плата складала 1,6 % від нормативної грошової оцінки землі з урахуванням індексу - 2, 47, що на час укладення договору становило 1 402 грн.

Встановлений договором розмір орендної плати на час укладання договору відповідав вимогам Указу Президента України від 02 лютого 2002 року № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних паїв», яким був встановлений мінімальний розмір орендної плати у 1,5 % визначеної вартості земельної ділянки.

За п. 4.4 договору підставою перегляду розмірів орендної плати є зміни умов господарювання, передбачених договором, зміна розміру земельного податку, погіршення стану орендованої землі не з вини орендаря та інші випадки, передбачені законодавством.

Пунктом 13.1 цього ж договору передбачено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін, а у разі недосягнення згоди спір щодо зміни його умов - в судовому порядку.

Такі ж умови, порядок та форма внесення змін умов договору передбачені в ст.ст. 651, 654 ЦК України.

Проте, з вимогами про зміну умов договору до відповідача позивач не звертався.

Згідно приписів п. 3 Порядку проведення індексації грошової оцінки земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2000 року № 783 при нарахуванні орендної плати за земельні ділянки (паї) застосовувався коефіцієнт індексації 2, 623 ( в 2008 році), 3,022 (в 2009 році) та 3,2 (в 2010 році).

З матеріалів справи вбачається, що орендну плату товариство виплачувало позивачу з урахуванням вказаних коефіцієнтів, коефіцієнта підвищення нормативної грошової оцінки ріллі - 1,756 (у 2012-2014 роках) та у розмірі більшому ніж передбачено умовами договору оренди (1,6 % від нормативної грошової оцінки землі).

-4-

Так, за 2008 рік товариство виплатило позивачу орендну плату у розмірі 2 100 грн., за 2009 - 2010 роки - по 2 800 грн., за 2012 -20145 роки по 5 850 грн.

Хоча, відповідно до вищезазначеного Указу Президента України № 725/08 від 19 серпня 2008 року орендна плата і встановлена 3% від грошової оцінки земельної ділянки та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати шляхом внесення відповідних змін до договорів оренди землі його учасниками, проте зазначене не тягне за собою автоматичні зміни орендної плати.

Тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для донарахування та стягнення з відповідача орендної плати за 2008- 2010 року є вірним.

Разом з тим, на думку колегії суддів, самі по собі пропозиції згідно наказу голови правління товариства від 31 грудня 2010 року № 72 щодо внесення зміни до договору оренди про затвердження орендної плати в розмірі 3% з коефіцієнтом 3,2 з 01 січня 2011 року, не є правовою підставою вважати, що такі зміни відбулися між сторонами по справі у передбаченому законом порядку.

Тому різниця між розміром орендної плати за 2012-2014 року, встановленим договором та розміром, визначеним цим наказом голови правління товариства, не може складати заборгованість та вважатися порушенням умов договору.

Акт позапланової перевірки Миколаївської об'єднаної державної фінансової інспекції від 12 травня 2014 року № 01-24/10 також не підтверджує порушення відповідачем умов даного договору оренди земельної ділянки, оскільки встановлені порушення щодо орендної плати допущені відповідачем в цілому у товаристві не свідчать про порушення ним умов договору оренди земельної ділянки, який укладено з позивачем.

Крім того, посилання суду на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 12 квітня 2012 року щодо внесення з 01 січня 2011 року змін до договору оренди із затвердженням орендної плати в розмірі 3 % з коефіцієнтом 3,2, є необґрунтованими, оскільки цим рішенням суду не вирішувався спір між сторонами по справі щодо донарахування та стягнення орендної плати за 2012 -2014 роки і воно не має преюдиційне значення для вирішення цієї справи.

Оскільки суд першої інстанції був іншої думки і перерахував та стягнув орендну плату за 2012-2014 роки, то у відповідності до п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України таке рішення суду в зазначеній частині підлягає скасуванню з ухваленням апеляційною інстанцією нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Крім того, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 про захист трудових прав, суд першої інстанції виходив з того, що за період роботи у відповідача йому невірно нараховувалася заробітна плата, тому вважав, що підлягає стягненню з відповідача заробітна плата, з врахуванням перерахунку за весь спірний період. До того ж, у зв'язку з цим, на думку суду, підлягали внесенню зміни до даних персоніфікованого обліку коштів накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, виходячи із перерахованого заробітку.

Між тим, колегія не може погодитися з таким висновком суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним, розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розмір належних сум спір вирішується органом, який і визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку.

-5-

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. А у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Без обмеження будь-яким строком відповідно до вимог с. 2 ст. 233 КЗпП України працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення лише належної нарахованої, але своєчасно не виплаченої заробітної плати.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 09 липня 1973 року до 31 жовтня 2007 року, працюючи на посадах виконуючого обов'язки економіста радгоспу ім. Шмідта Очаківського району Миколаївської області, а з 10 серпня 1973 року і після реорганізації цього радгоспу у липні 1996 року у ВАТ «Племзавод ім. Шмідта» - на посаді головного економіста.

Судом установлено, що посадовими обов'язками позивача (головного економіста) було передбачено, зокрема здійснення керівництва плануванням, нормуванням та оплатою праці, забезпечення роботи по удосконаленню оплати праці (т.2, а.с. 201-205). Крім того, як встановлено, ОСОБА_5 був відповідальним за виконання положень та норм колективного договору щодо оплати праці, розробляв штатні розписи.

Наказом № 81 від 31 жовтня 2007 року позивач звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України.

При звільненні відповідач провів з ним розрахунок, а 21 серпня 2014 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

З врахуванням положень ч. 1 ст. 233 та ст. 234 КЗпП України та встановлених обставин цієї справи, позивач без поважних причин пропустив трьохмісячний строк звернення до суду щодо вирішення спору про розміри та порядок нарахування заробітної плати. Тому ці позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У зв'язку з цим, не підлягають задоволенню інші позовні вимоги ОСОБА_6, які є похідними.

До того ж, з урахуванням викладеного, за недоведеністю порушення прав орендодавця згідно умов договору оренди земельної ділянки, яким не передбачено відшкодування моральної шкоди, та пропуску позивачем строку звернення до суду щодо вирішення трудового спору, не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди.

За такого, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення районного суду підлягає скасуванню щодо вирішення позовних вимог про розмір та стягнення заробітної плати, з нарахуванням компенсації та індексації, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання щодо внесення зміни до даних персоніфікованого обліку коштів накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у позові.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 88 ЦПК України рішення районного суду в частині розподілу судових витрат слід змінити та стягнути з ОСОБА_5 на користь держави недоплачений судовий збір (щодо вимог про відшкодування моральної шкоди) у сумі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст. 303, 309,316 ЦПК України, колегія суддів -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Племзавод ім. Шмідта» задовольнити.

-6-

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 квітня 2015 року в частинах вирішення позовних вимог про перерахунок та стягнення орендної плати за 2012-2014 роки, про перерахунок та стягнення заробітної плати, з нарахуванням компенсації та індексації, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання внесення зміни до даних персоніфікованого обліку коштів накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування скасувати та ухвалити в цих частинах нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до відкритого акціонерного товариства «Племзавод ім. Шмідта» про перерахунок та стягнення орендної плати за 2012-2014 роки, про перерахунок та стягнення заробітної плати, з нарахуванням компенсації та індексації, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання внесення зміни до даних персоніфікованого обліку коштів накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Це ж рішення районного суду в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: