22-ц/775/577/2015(м)
Головуючий у І інстанції Демочко Т.Є. Єдиний унікальний номер 222/233/15-ц
Номер провадження 22-ц/775/577/14(м)
Категорія 50 Доповідач Барков В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року м. Маріуполь

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Гаврилової Г.Л.,

Ткаченко Т.Б.,

при секретарі Брежнєві Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Володарського районного суду Донецької області від 09 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та пені за прострочку їх виплати,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 в якому посилалась на те, що останній не своєчасно та не в повному обсязі сплачує аліменти, стягнуті з нього за рішенням суду на утримання сина ОСОБА_4 В зв'язку з цим утворилася заборгованість в сумі 7 585 грн., яку просила стягнути на свою користь разом із пенею за прострочку сплати аліментів в сумі 54 766 грн. 46 коп. за період з 01 жовтня 2009 року по 31 грудня 2014 року.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 09 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто заборгованість по сплаті аліментів за період з травня по грудень 2014 року в сумі 7 585 грн. та 4 987 грн. пені за прострочку виплати аліментів, а також судові витрати на користь держави в сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про повне задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином судовою повісткою (а.с. 88), тому суд відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглянув справу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_2, яка просила апеляційну скаргу задовольнити, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Виходячи із змісту п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача необхідно стягнути заборгованість з аліментів та пеню за несвоєчасну їх сплату.

Проте із зазначеними висновками погодитися не можна з огляду на наступне.

Із змісту позовних вимог вбачається, що позивачка вже зверталася до суду у грудні 2012 року щодо заборгованості по сплаті відповідачем аліментів. Проте ці доводи позивачки залишилися по за увагою суду першої інстанції.

Так, із витребуваної апеляційним судом цивільної справи № 0507/4497/2012 вбачається, що в грудні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до відповідача в якому просила стягнути з останнього пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 30 181 грн. 18 коп. за період з 01 жовтня 2009 року по 01 жовтня 2012 року. Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 19 березня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 16 квітня 2013 року, в задоволенні цих позовних вимог було відмовлено.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Таким чином апеляційний суд вважає, що провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення виплати аліментів за період з 01 жовтня 2009 року по 01 жовтня 2012 року необхідно закрити.

Також не можна погодитися із розрахунком судом першої інстанції розміру пені.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 своєї Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував, що пеня нараховується на всю суму несплачених аліментів (заборгованості) за кожен день прострочення її сплати, а не шляхом множення загальної заборгованості на загальну кількість днів прострочення, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Як вбачається з довідки-розрахунку в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Володарського районного управління юстиції Головного управління юстиції у Донецькій області в зв'язку з несплатою ОСОБА_3 аліментів за період з 02 жовтня 2012 року по 31 грудня 2014 року утворилася заборгованість в сумі 4948 грн. 38 коп. (а.с. 11-12).

Аліменти за жовтень 2012 року ОСОБА_3 зобов'язаний був сплатити в сумі 348 грн. у жовтні 2012 року, але сплатив лише 219 грн. 62 коп. та з 01 листопада 2012 року на їх залишок нараховується неустойка (пеня).

Заборгованість зі сплати аліментів за жовтень 2012 року в сумі 128 грн. 38 коп. відповідач не сплатив, а позивачка просила стягнути пеню по 31 грудня 2014 року. Отже, неустойка (пеня) вираховується з 01 листопада 2012 року до 31 грудня 2014 року за 790 днів: (128,38 грн. х 1 % х 790 днів) = 1 014 грн. 20 коп.

Таким самим чином розраховується пеня і за наступні місяці, в яких виникла заборгованість:

За квітень 2014 року: (556 грн. х 1% х 244 д.) = 1 356 грн. 64 коп.

За травень 2014 року: (556 грн. х 1% х 213 д.) = 1 184 грн. 28 коп.

За червень 2014 року: (556 грн. х 1% х 183 д.) = 1 017 грн. 48 коп.

За липень 2014 року: (556 грн. х 1% х 152 д.) = 845 грн. 12 коп.

За серпень 2014 року: (556 грн. х 1% х 121 д.) = 672 грн. 76 коп.

За вересень 2014 року: (556 грн. х 1% х 91 д.) = 505 грн. 96 коп.

За жовтень 2014 року: (556 грн. х 1% х 60 д.) = 333 грн. 60 коп.

За листопад 2014 року: (614 грн. х 1% х 30 д.) = 184 грн. 20 коп.

Пеня за прострочення сплати аліментів за грудень 2014 року не нараховується, оскільки її розрахунок починається з 01 січня 2015 року про що позивачка в своїх позовних вимогах не просила.

Разом сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з жовтня 2012 року по 31 грудня 2014 року складає 7 114 грн. 24 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи та позивачка проти цього не заперечувала, відповідач на час розгляду справи судом першої інстанції доходу не мав, оскільки звільнився з постійного місця роботи (а.с. 33), а також враховуючи, що нарахована пеня перевищує розмір заборгованості, апеляційний суд вважає за можливе зменшити неустойку і стягнути її у розмірі 50% від нарахованої суми.

Таким чином, сума пені за несвоєчасну сплату аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки за період з 02 жовтня 2012 року по 31 грудня 2014 року, складає 3 557 грн. 12 коп. (7 114 грн. 24 коп. х 50%), а тому рішення суду в цій частині необхідно скасувати та позовні вимоги задовольнити частково.

Крім того, підлягає скасуванню рішення суду першої інстанції і в частині стягнення заборгованості по аліментах, оскільки ухвалене внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, а відтак апеляційний суд згідно із ч. 3 ст. 303 ЦПК України не обмежений доводами апеляційної скарги.

За положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 9 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

З урахуванням викладеного ухвалене судом першої інстанції рішення необхідно скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд ухвалює у справі нове рішення, з відповідача у відповідності до вимог ч. 5 ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути на користь позивачки понесенні останньою судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 273 грн. 83 коп.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочку виплати аліментів за період з 01 жовтня 2009 року по 01 жовтня 2012 року - закрити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 09 квітня 2015 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 02 жовтня 2012 року по 31 грудня 2014 року в сумі 3 557 грн. 12 коп.

В задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 273 грн. 83 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді