Справа № 457/226/15-ц
провадження №2/457/167/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Марчука В.І.

при секретарі Словіцькій О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСББ «Еліт» про визначення часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності у порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа: ОСББ «Еліт» про визначення часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності у порядку спадкування за законом, а саме: просить визначити, що частка ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності на квартиру №5 по вул. Бориславській у м. Трускавці Львівської області, загальною площею 183,2 кв.м., житловою площею 73,6 кв.м., становить ?; у порядку спадкування за законом визнати за ОСОБА_1, право власності на ? ідеальну частку квартири №5 по вул. Бориславській у м. Трускавці Львівської області, загальною площею 183,2 кв.м., житловою площею 73,6 кв.м..

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 18.04.2014 року помер його батько ОСОБА_3, про що 19 квітня 2014 року складено відповідний актовий запис №66. Після смерті батька відкрилась спадщина, яка складається із належної останньому ідеальної частки у квартирі №5 по вул. Бориславській у м. Трускавці Львівської області. Іншим спадкоємцем за законом є його мати та дружина спадкодавця ОСОБА_2. Після смерті батька позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 Однак у видачі свідоцтва йому було відмовлено, оскільки необхідно було подати оригінал правовстановлюючого документа на квартиру щодо належності цього майна спадкодавцеві. Враховуючи вищенаведене, позивач вирішив звернутись до суду з даним позовом за захистом свого права на спадкове майно.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, однак його представником ОСОБА_4 подано до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, однак подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи та встановивши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.01.1977 року, підтвердженням чого є свідоцтво про укладення шлюбу серії 1-СГ №337034. Від даного шлюбу в них народився син ОСОБА_1, 22.08.1977 року, підтвердженням чого є свідоцтво про народження №271266.

Дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що під час шлюбу, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 набули квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 183,2 кв.м., житловою площею 73,6 кв.м., підтвердженням чого є свідоцтво про право власності на квартиру від 11.12.2001 року. Однак в свідоцтві власником спірної квартири являється ОСОБА_2

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Оскільки спільна сумісна власність не передбачає визначення часток учасників, а поширюється на усе майно, при здійсненні поділу такого майна слід виходити з презумпції рівності часток. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Згідно з ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Враховуючи вищенаведе, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 належала ? частина квартири АДРЕСА_1, загальною площею 183,2 кв.м., житловою площею 73,6 кв.м., яка перебувала у спільній сумісній власності.

В судовому засіданні також встановлено, що 18.04.2014 року ОСОБА_3 помер, підтвердженням чого є свідоцтво про смерть серії 1-СГ №355004.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

В матеріалах справи відсутні відомості чи покійним ОСОБА_3 складався заповіт.

Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

З позову вбачається, що позивач, як син померлого ОСОБА_3 здійснив кроки на прийняття спадщини, а саме звертався до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину ? частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 183,2 кв.м., житловою площею 73,6 кв.м, після смерті ОСОБА_3 Однак у видачі свідоцтва йому було відмовлено, оскільки необхідно було подати оригінал правовстановлюючого документа на квартиру щодо належності цього майна спадкодавцеві

Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оцінюючи зібрані по справі докази, визнання позову відповідачем, беручи до уваги вищенаведене, а також те, що позивач є спадкоємцем за законом першої черги (син спадкодавця), від спадщини не відмовлявся, тому суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, а саме: слід визначити, що частка ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 183,2 кв.м., житловою площею 73,6 кв.м., становить ?; у порядку спадкування за законом визнати за ОСОБА_1, право власності на ? ідеальну частку квартири АДРЕСА_2, загальною площею 183,2 кв.м., житловою площею 73,6 кв.м.

Керуючись ст.ст. 10,60,179,212-215,218 ЦПК України, с у д

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визначити, що ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належала ? частина квартири АДРЕСА_2, загальною площею 183,2 кв.м., житловою площею 73,6 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом, право власності на ? ідеальну частку квартири АДРЕСА_2, загальною площею 183,2 кв.м., житловою площею 73,6 кв.м.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Трускавецький міський суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_5