АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22ц/790/2623/15 Головуючий 1 інст. - Лосєва Д.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Маковецької О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 16 лютого 2015 року по справі за клопотанням ОСОБА_3 про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду в порядку вимог ст.. 390 ЦПК України з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду за принципом взаємності - суду першої інстанції м. Шверін, землі Мекленбург -Передня Померанія, Федеративна Республіка Німеччина (ФРН) у справі № 20 F 341/13 від 27 січня 2014 року, яке було залишено в законній силі рішенням від 13 червня 2014 року та вступило в законну силу 25 липня 2014 року.

В обґрунтування вимог клопотання заявник зазначав, що рішенням суду першої інстанції м. Шверін, землі Мекленбург -Передня Померанія, ФРН у справі № 20 F 341/13 від 27 січня 2014 року щодо дитини, встановлено, що право визначення місця проживання сумісної дитини сторін - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в рамках тимчасового розпорядження до подальшого рішення надається позивачу ОСОБА_3

За наслідками апеляційного розгляду справа № 20 F 341/13 була спрямована на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до законодавства ФРН розгляд справи № 20 F 341/13 по суті відбувся 16.05.2014, а рішення було оголошено 13.06.2014.

Рішенням суду від 13.06.2014 ( яке вступило в законну силу 25.07.2014) було залишено в законній силі без змін рішення суду від 27.01.2014.

Правом на апеляційне оскарження вищевказаного рішення відповідач-боржник ОСОБА_6 не скористалася, однак на порушення цього рішення суду самовільно вивезла неповнолітню дитину з ФРН.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.02.2015 вищевказане клопотання ОСОБА_3 залишено без розгляду та повернуто заявнику разом з доданими документами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати цю ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та направити справу до Дзержинського районного суду м. Харкова для продовження її розгляду.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 9 Конституції України та ст.. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Частиною 1 ст. 390 ЦПК України передбачено, що рішення іноземного суду (міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання і виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою України, або за принципом взаємності.

Статтею 394 ЦПК України визначені вимоги до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Постановляючи 16 лютого 2015 року ухвалу про залишення відповідно до п. 4 ст. 394 ЦПК України без розгляду клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду та повернення його заявнику ОСОБА_3 разом з доданими документами, суд першої інстанції виходив з того, що заявник на порушення вимог ч.3 ст. 394 ЦПК України не додав повний текст оригіналу судового рішення або належним чином засвідчену копію такого, а також не додав документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Як свідчать останні рішенням суду першої інстанції м. Шверін, землі Мекленбург -Передня Померанія, ФРН у справі № 20 F 341/13 від 27 січня 2014 року щодо дитини, встановлено, що право визначення місця проживання сумісної дитини сторін - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в рамках тимчасового розпорядження до подальшого рішення надається позивачу ОСОБА_3

За наслідками апеляційного розгляду справа № 20 F 341/13 була спрямована на новий розгляд до суду першої інстанції у зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_6 не була повідомлена про час і місце розгляду справи.

Відповідно до законодавства ФРН розгляд справи № 20 F 341/13 по суті відбувся 16.05.2014, а рішення було оголошено 13.06.2014.

Рішенням суду від 13.06.2014 ( яке вступило в законну силу 25.07.2014) було залишено в законній силі без змін рішення суду від 27.01.2014.

Відповідно до повідомлення суду першої інстанції м. Шверін повідомлення на судове засідання, призначене на 16.05.2014 було відправлено відповідачу 24.04.2014 та згідно з свідоцтвом про доставку авд 26.04.2014 було доставлено через поштовий ящик за адресою Фрідріх-Енгельс-Штрассе,50,19061 Шверін (а.с.21-22).

Однак відповідно до повідомлення цього ж суду першої інстанції м. Шверін у сімейному процесі ОСОБА_3 проти ОСОБА_6 зазначено, що протокол закритого засідання від 16.05.2014 з постановою «1. Дата винесення рішення визначена на п'ятницю, 13.06.2014 р., на 8:50, в залі №13» відправлений 22.05.2014 р. адвокату Тіде в Шверіні в довільній формі(а.с. 25-26).

Між тим матеріали справи не містять достовірних даних про те, що сама ОСОБА_6 була повідомлена цим судом про судове засідання, призначене на 13.06.2014 р.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи судом першої інстанції м. Шверін, спростовуються вищезазначеним.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не вивчені та не оцінені всі обставини справи, що мають значення, а саме не було встановлено з яких підстав рішення від 27.01.2014 року було переглянуто тим самим судом першої інстанції м. Шверін та не визначене коло питань, яке підлягає з'ясуванню щодо прийнятого судом першої інстанції м. Шверін рішення від 13.06.2014, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів(арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, виносити до останніх будь-які зміни.

Крім того, як пояснили учасники процесу в судовому засіданні апеляційної інстанції рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 червня 2015 року ( з урахуванням ухвали цього ж суду від 17 червня 2015 року про виправлення описки) задоволено позов Головного управління юстиції у Харківської області в інтересах ОСОБА_3 та визнано незаконним утримання ОСОБА_6 на території України неповнолітньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Тобто питання про місце проживання дитини - ОСОБА_5- вирішено судом по суті із застосуванням Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року (Гаазька Конвенція).

Оскільки оскаржувана ухвала суду першої інстанції ухвалена з дотриманням вимог процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню на підставі вимог п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313-315,317,319,324 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 16 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: