Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.07.2015 Справа №607/7745/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого Грицака Р.М.

за участю секретаря Палашовської У.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення коштівза договором позики грошей, посилаючись на те, що 24.06.2014 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договір позики, у відповідності до якого вона позичила відповідачу кошти в розмірі 20 000 грн. з терміном повернення до 24.12.2014 року,що підтверджується відповідною розпискою. Однак відповідач на даний час грошей не повернула та ухиляється від виконання зобовязання по поверненню боргу. У звязку з цим просить суд стягнути з відповідача борг в сумі 20 000 грн., 8900 грн. інфляційних втрат та 3 % річних за користування чужими коштами, а також покласти на відповідача судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала та просить його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, заперечень проти позову та доказів про причини відсутності суду не подала. Тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення, оскільки проти заочного розгляду справи не заперечує позивач.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав:

Відповідно до розписки, написаної ОСОБА_2 24 червня 2014 року, остання позичила у ОСОБА_1 кошти в 20 000 грн., які зобовязалася повернути протягом шести місяців, а саме до 24 грудня 2014 року.

Згідно ст. 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або рівну кількість речей того ж роду і якості.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В судовому засіданні встановлено, що 04.02.2015 року відповідач повернула позивачу частину боргу, а саме 2 000 грн., що підтверджується квитанцією №6/4172 про отримання переказу.

На момент звернення позивача ОСОБА_1 до суду відповідач ОСОБА_2 не повернула позичені у ОСОБА_1 гроші в сумі 18 000 грн., тобто не виконала зобовязання, передбачені умовами договору позики.

Таким чином, відповідач не виконала зобовязання у строк, передбачений договором всупереч ст. 530 Цивільного кодексу України, та прострочив виконання зобовязання перед кредитором.

Згідно ч.ч. 2, 1 ст. 625 та ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Виходячи з суми основного боргу - 20 000 грн., інфляційні втрати за період з 24.12.2014 року по 04.02.2015 року становлять 620 грн., та 3 % річних за користування чужими коштами за цей же період складають 70,68 грн.,

Беручи до уваги погашення 04.02.2015 відповідачем частини заборгованості в розмірі 2 000 грн. та виходячи з залишку боргу в сумі 18 000 грн. інфляційні втрати за період з 04.02.2015 року по 08.07.2015 року ( дата ухвалення рішення) складають 6467,88 грн. та 3 % річних за користування чужими коштами за цей же період складають 229,32 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в даному випадку порушені права позивача відповідачем, тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1 боргу згідно договору позики в сумі 18 000 грн., 620 грн. інфляційних втрат та 70,68 грн. - 3 % річних за користування чужими коштами за період з 24.12.2014 року по 04.02.2015 року та 6467,88 грн. інфляційних втрат та 229,32 грн. - 3 % річних за користування чужими коштами за період з 04.02.2015 року по 08.07.2015 року, а всього на загальну суму 25387,88 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

В силу ст.88 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 228-232, 294 ЦПК України, ст.ст. 526, 533, 625, 1049, 1050 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) в користь ОСОБА_1 (вул. Центральна, 10 с.Хмелівка Теребовлянський район Тернопільська область) борг за договором позики від 24 червня 2014 року в сумі 25387,88 грн.та 243,60 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддОСОБА_3