У х в а л а

іменем україни

9 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_5 на заочне рішення Дзержинського районного суду

м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 4 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 березня

2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до

ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на невиконання відповідачем зобов'язань за договором кредиту від 30 січня 2007 року щодо повного і своєчасного його погашення, унаслідок чого у останнього виникла заборгованість перед банком у розмірі 2 515 660 грн 79 коп.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 4 листопада 2014 року позов ПАТ КБ «Надра» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 515 660 грн 79 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2015 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 4 листопада 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь банку штрафу в сумі 264 119 грн 57 коп. скасовано та відмовлено в задоволенні таких вимог.

Рішення суду першої інстанції в частині визначення загального розміру заборгованості за кредитним договором змінено, а саме - зменшено розмір заборгованості до 2 251 541 грн 22 коп.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_5, просить заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 4 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2015 року скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи заочне рішення про задоволення позову ПАТ «КБ «Надра», суд першої інстанції виходив із доведеності позивачем позовних вимог на загальну суму 2 515 660 грн 79 коп.

Перевіряючи законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в позові в частині позовних вимог про стягнення штрафу у розмірі 264 119 грн 57 коп. із застосуванням до цим вимог спеціальної позовної давності, та зменшив загальний розмір боргу до 2 251 541 грн 22 коп.

Із висновками судів першої та апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2014_10_14/pravo1/T041618.html?pravo=1> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1989/ed_2014_10_14/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам судові рішення не відповідають.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судами встановлено, що 30 січня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» та Аслановим А.А.К. було укладено договір кредитної лінії № 8/2007/840/МК-22/3, згідно з умовами якого відповідачу було відкрито кредитну лінію в розмірі 63 000 доларів США зі сплатою 14,5% річних строком до 15 січня 2014 року.

Згідно укладених між сторонами 31 січня 2007 року, 23 травня

2007 року, 24 жовтня 2007 року додаткових угод до вказаного договору розмір кредитної лінії було збільшено шляхом надання траншів у сумах 63 000 доларів США, 45 000 доларів США, 38 000 доларів США, й

ОСОБА_6 отримав кредит у загальному розмірі 146 000 доларів США.

Через неналежне виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість, розмір якої згідно з розрахунком позивача станом на 15 січня 2013 року складає 2 515 660 грн 79 коп.

Відповідно до ст. ст. 526 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843595/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 527 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843596/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 530 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843599/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Відмовляючи в стягненні штрафу, апеляційний суд встановив, що такий банком нараховано станом на 31 січня 2012 року, тому відмовив у його стягнення у зв'язку із застосуванням спеціальної позовної давності в 1 рік до таких вимог банку, який звернувся до суду з позовом у березні 2013 року.

Проте апеляційний суд не звернув уваги на те, що системний аналіз ст. 256, ч. 3 ст. 267, ст. 258 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Крім того, заперечуючи проти позову, ОСОБА_6 зазначав про відсутність у нього будь-яких зобов'язань перед банком, оскільки ним кредитний договір не підписувався, у зв'язку з чим ОСОБА_6 також заявляв клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2015_07_15/pravo1/T041618.html?pravo=1> кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1823/ed_2015_07_15/pravo1/T041618.html?pravo=1>.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1819/ed_2015_07_15/pravo1/T041618.html?pravo=1> доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експерта.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1951/ed_2015_07_15/pravo1/T041618.html?pravo=1> предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалами суду апеляційної інстанції від 27 січня 2015 року (а.с. 132) та 18 лютого 2015 року (а.с. 142) зобов'язано ПАТ КБ «Надра» надати суду оригінали договору кредитної лінії, додаткових угод до нього, графіку погашення заборгованості, платіжних документів та заяви на видачу суми кредиту (готівки).

Проте вказані ухвали суду виконані не були, зазначені в ухвалах оригінали документів суду не надавалися.

Крім того, судом апеляційної інстанції не вмотивовано та не обґрунтовано постановлену без виходу до нарадчої кімнати (журнал судового засідання від 18 березня 2015 року, а.с. 151, зворот) відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про призначення у справі почеркознавчої експертизи, з урахуванням його доводів щодо того, що він не підписував кредитного договору та додатків до нього.

З огляду на те, що судами не встановлено усіх фактичних обставин справи, що мають визначальне значення для її вирішення, зокрема, щодо того, чи підписував відповідач кредитний договір, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_5, задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 4 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук