Провадження № 22ц/784/1864/15 Головуючий суддя першої інстанції Павлова Ж.П.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду Мурлигіна О.Я.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 серпня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Козаченка В.І., Царюк Л.І.,

при секретарі судового засідання Біляєвій В.М.,

за участю:

представника позивача Орла А.В.,

відповідачів ОСОБА_3,

представника відповідачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення

Заводського районного суду м Миколаєва від 17 червня 2015 року

за позовом

Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», від імені якого діє Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" (далі -ПАТ «Банк Форум», Банк) звернулось з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обгрунтовуючи позовні вимоги Банк зазначав, що 04 липня 2008 року між АКБ Форум (правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 84/08/02-Nv, а в наступному - додатковий договір №1 та додатковий договір №2 відповідно 27 вересня 2010 року і 19 квітня 2013 року. За умовами договору Банк надав відповідачці 50 000 доларів США кредиту строком до 01 липня 2033 року, зі сплатою 13 % річних за користування кредитними коштами.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальником по договору, між Банком та ОСОБА_5, а також між Банком і ОСОБА_6 були укладені договори поруки, відповідно № 181-84/08/02Nv та № 182-84/08/02Nv.

Взявши кредит, ОСОБА_3 в установлені строки його не повертає, порушуючи умови договору.

Посилаючись на викладене та збільшивши під час розгляду спору позовні вимоги, Банк просив стягнути з ОСОБА_3 і ОСОБА_5 солідарно заборгованість по кредитному договору станом на 15 червня 2014 року в загальному розмірі 20998,43 долара США , з яких: 18 289,31 доларів США поточна заборгованість по кредиту; 2411,92 доларів США прострочена заборгованість за нарахованими процентами; 297,20 доларів США - поточна заборгованість за нарахованими процентами; а також 19449 грн.18 коп. пені та 5000 грн. штрафу.

Ту ж суму Банк просив стягнути в солідарному порядку з позичальника та другого поручителя ОСОБА_6.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2015 року позов задоволено. Стягнуто на користь Банку з ОСОБА_3 та кожного з відповідачів в солідарному порядку 20998,43 доларів США, що становить 442202 грн.35коп., з яких: поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів 18 289,31 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 385151,45 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 2411,92 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 50792,21 грн.; поточна заборгованість за нарахованими процентами 297,20 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 6258,68 грн. Також з відповідачів стягнуто 19449 грн.18 коп. пені та 5000 грн. штрафу.

З кожного з відповідачів на користь держави стягнуто по 1218 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, про відмову в задоволенні позову, оскільки суд не застосував позовну давність для платежів, строк сплати яких пройшов, не врахував, що на час ліквідації Банку у неї не було заборгованості та порушень графіку платежів, стягнув пеню без врахування її майнового стану, а також співмірності заборгованості та пені. Крім того, суд стягнув пеню і штраф, що є подвійною відповідальністю.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 04 липня 2008 року між АКБ «Форум» (правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір за яким вона отримала 50 000 доларів США кредиту під 13 % річних за його користування та зобов'язалася до 01 липня 2033 року повернути кредит.

27 вересня 2010 року між позичальником і ПАТ «Банк Форум», було укладено додатковий договір № 1, яким визначалося, що гроші поступають на рахунки цього товариства. 19 квітня 2013 року між вказаними особами було укладено додатковий договір № 2, за яким визначалося іпотечне майно в якості забезпечення зобов'язань за кредитним договором.

В день укладення основаного договору між Банком та ОСОБА_5 та між Банком і ОСОБА_6 укладені договори поруки.

ОСОБА_3 в повному обсязі не виконала умови договору.

Так, за умовами кредитного договору (п.п.2.3,2.7), вона щомісячно повинна була сплачувати не менше 167 доларів США. Відсотки за користування кредитом повинні були сплачуватися не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем користування кредитними коштами.

З червня 2014 року ОСОБА_3 не сплачує обумовлені кредитним договором суми. Внаслідок чого Банк нарахував на 15 червня 2014 року 20998,43 доларів США заборгованості з яких: 18289,31 доларів США кредит, 2411,92 доларів США прострочена заборгованість по відсоткам, 279,20 доларів США поточна заборгованість за відсотками. Також, за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків за його користування банк нарахував пеню і штраф, на підставі п. 3.2.5 договору.

За первісним позовом поданим 21 листопада 2014 року, позивач просив стягнути пеню за період з 21 жовтня 2013 року по 21 жовтня 2014 року. 16 вересня 2015 року, Банк збільшив та частково змінив позовні вимоги, та пред'явив позов про стягнення пені, нарахованої з 23 червня 2014 року по 21 травня 2015 року, тобто заявив остаточну суму пені з врахуванням річного строку позовної давності.

Встановивши, що позичальник не виконала умови кредитного договору, суд на підставі вимог ст.ст. 526, 554,551, 629, 1050 ЦК України, дійшов висновку про стягнення з відповідачки та кожного з поручителів в солідарному з нею порядку заборгованості за кредитним договором, кредиту достроково та пені.

Доводи апелянта про наявність підстав для застосування строків позовної давності суперечать доказам у справі та вимогам закону.

Як було зазначено вище, Банк нарахував заборгованість по процентам та пеню з червня 2014 року. При цьому Банк пред'явив вимоги до позичальника про дострокове виконання зобов'язань 17 вересня 2014 року, а звернувся до суду з позовом 21 листопада 2014 року.

Таким чином, Банк не пропустив ні шестимісячного строку звернення до суду до поручителів, ні позовної давності за вимогами про стягнення поточної заборгованості та стягнення кредиту достроково, ні річного строку за вимогами про стягнення пені.

Також, колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на неспівмірність розміру пені -19449 грн.18 коп., загальній сумі заборгованості, яка в еквіваленті до гривні становить 442202 грн. 35 коп.

Необґрунтовані доводи в апеляційній скарзі про наявність підстав зменшення пені виходячи з майнового стану боржників. Апелянт не надала суду на підтвердження своїх доводів відповідних доказів та не просила про відповідне в суді першої інстанції.

Наявність боргу ОСОБА_3 перед Банком підтверджена розрахунками останнього. Позивач просить про дострокове стягнення кредиту через несвоєчасну сплату позичальником лише відсотків, які визначалися виходячи зі сплаченого ОСОБА_3 кредиту. Своїх розрахунків вона не надала та не довела, що Банком неправильно визначена вказана заборгованість.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду про стягнення на користь позивача штрафу.

Так, за положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня).

Так, за п. 4.1 кредитного договору за несвоєчасне чи частково повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує неустойку - пеню у розмірі 0,2 % за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповернення кредиту та, або несплачених процентів за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості ( а.с.10).

Керуючись вказаним пунктом Банк нарахував до сплати пеню.

Договір, п.3.2.5, на який послався в позовній заяві позивач, вказує лише на можливість стягнення з позичальника неустойки, штрафу, пені за невиконання чи неналежне виконання умов договору. Вказаний пункт є загальним та не визначає конкретного правопорушення, за яке нараховується штраф.

Штраф, виходячи зі змісту п. 4.4. договору, нараховується за кожний випадок невиконання договору, крім зазначеного в п. 3.3.2 договору, а саме неповернення щомісячно кредиту, в розмірі визначеному в договорі (п.2.3), неповернення у встановлений строку всієї суми кредитних коштів (п.1.2) та несплати процентів за користування кредитними коштами.

Отже пеня і штраф одночасно не можуть бути нараховані. Між тим, позивач, виходячи з його доводів позовної заяви, нарахував штраф за теж правопорушення що й пеню - неповернення щомісячно кредиту, в розмірі визначеному в договорі та несплату процентів за користування кредитними коштами. Як було зазначено вище, Банк по суті навів тотожне обґрунтування стягненню штрафу та пені.

На ці обставини суд уваги не звернув. Тоді як це свідчить про подвійну відповідальність відповідачів на одне і теж правопорушення.

За викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду у відповідності до п. 3. ч. 1 ст. 309 ЦПК України в частині стягнення штрафу з відповідачів підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині, про відмову в задоволенні позовних вимог. Рішення в частині судових витрат підлягає зміні. Судові витрати з врахуванням задоволених позовних вимог підлягають зменшенню, а саме з ОСОБА_3 слід стягнути в дохід держави 1185 грн. 37 коп. ((3654-39,15) / 3), а з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 1204 грн. 95 коп. з кожного ((3654-39,15) / 3 - 19 грн. 58 коп.).

В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м Миколаєва від 17 червня 2015 року в частині стягнення штрафу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, а в частині стягнення судових витрат змінити

В задоволенні позовних Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення штрафу - відмовити.

Стягнути в дохід держави судовий збір з ОСОБА_3 1185 грн. 37 коп., а з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 1204 грн. 95 коп. з кожного.

В іншій частині вказане рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: