Справа № 489/2669/15-ц
Номер провадження 2/489/1599/15
РІШЕННЯ

Іменем України

23 червня 2015 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради (далі-відповідач 1), Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради "Південь" (далі-відповідач 2) про визнання права користування житловим приміщенням,

встановив

В квітні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просила визнати за нею право користування квартирою АДРЕСА_1 буд. 46-а по вул. М. Василевського в м. Миколаєві.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що у 1990 році спільною постановою адміністрації заводу "Екватор" та профспілкового комітету їй була надана кімната АДРЕСА_3. У 1993 році їй була надана додаткова кімната АДРЕСА_1. Рішенням Миколаївської міської ради від 12.01.1998 позивачу була надана квартира АДРЕСА_1 і цим ж рішенням об'єднано особові рахунки кв. АДРЕСА_3 та кв. АДРЕСА_1. Проте рішенням Колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області від 19.11.2014 позивача та членів її сім'ї визнано такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_3.

Виходячи з цього, позивач просить суд визнати за нею право користування житловим приміщенням- квартирою АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач підтримала позов в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, наполягав на задоволенні позову.

Представники відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги визнали, не заперечували проти задоволення вимог.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

У 1990 році спільною постановою адміністрації заводу "Екватор" та профспілкового комітету їй була надана кімната АДРЕСА_3.

На підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1468 від 26.06.2009 позивачу була надана 2-кімнатна квартира АДРЕСА_1. Цим рішенням об'єднано особові рахунки квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 (а. с. 5).

Рішенням Колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області від 19.11.2014 позивача та членів її сім'ї визнано такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_3 (а. с. 9-14). Вказаним судовим рішенням встановлено, що позивач переселилася з кімнати АДРЕСА_3 в кімнату АДРЕСА_1, яка має більшу площу.

В березні 2015 року позивач звернулася до відповідача з проханням видати їй ордер на квартиру АДРЕСА_1. На таке прохання отримала відмову з посиланням на те, що квартира, з приводу видачі ордеру на яку звернулась позивач не є вільною, оскільки вона та члени її сім'ї там проживають, в зв'язку з чим відсутні законні підставі надання ордеру. Позивачу роз'яснено, що для визнання права користування житловим приміщення вона має право звернутися до суду.

Відповідно до ст. 61 Житлового Кодексу Української РСР (далі-ЖК УРСР) користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму житлового приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Відповідно до приписів п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 за № 2, суд, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням, осіб які туди вселились, повинен з'ясувати, чи дотриманий порядок при їх вселенні, чи була письмова згода на це членів сім'ї наймача, чи зареєстровані вони в даному житловому приміщенні, чи було це приміщення постійним їх місцем проживання, тривалість часу їх проживання, тощо.

На час вселення позивача до кв. АДРЕСА_1 вона була вільною. Позивач вселилася на підставі спільної постанови адміністрації заводу "Екватор" та профспілкового комітету від 20 жовтня 1993 року. Оскільки рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 23.10.1992 року за № 467 спірний будинок було визнано таким, що не підлягає капітальному ремонту, ордер на житлові приміщення у цьому будинку не видавався.

Рішенням від 26.06.2009 за № 1468 виконавчий комітет Миколаївської міської ради надав ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 із зняттям її з квартирного обліку.

Судом встановлено, що при вселенні позивача та її сім'ї в спірну квартиру було дотримано встановлений порядок вселення.

Відповідно до ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання за позивачем права користування квартирою АДРЕСА_1 законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки позивач користується зазначеним житловим приміщенням на законних підставах.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради "Південь" про визнання права користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Кокорєв