Справа №2-5874/10
21 вересня 2010 року місто Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Плавича І.В.,
при секретарі Бабаєвій З.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,
В провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказує, що в 2008 році вона домовилась з ОСОБА_2 з приводу виконання останнім робіт, повязаних із ремонтом певного житлового будинку, що належить позивачеві. У звязку з викладеним, ОСОБА_1 передала ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 600,00 доларів США на закупівлю будівельних матеріалів.
Однак як зазначає позивач, не зважаючи на взяті на себе зобовязання, до теперішнього часу ОСОБА_3 необхідних дій не виконав, суму отриманих грошей не повернув, через що вона звернулась до суду.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання зявилась, заявлені вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_3 у судові засідання неодноразово не зявився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини нявки суду не відомі.
Згідно до ст. 224 ч.1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, у звязку з неявкою повідомленого відповідача по даній справі, врахувавши думку сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку, постановивши про викладене відповідну ухвалу.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача, дослідивши відповідний позов, письмові докази й документи, які були надані суду, надавши виниклим між сторонами по справі правовідносинам належну правову оцінку, провівши відповідні арифметичні розрахунки, суд приходить до висновку про існування достатньої кількості законних підстав для задоволення позову ОСОБА_1 з наступних підстав.
Під час розгляду справи судом було встановлено, що 08 березня 2008 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 600,00 доларів США.
З позиції сторони позивача випливає, що наведена грошова сума була передана відповідачеві ОСОБА_2 для придбання будівельних матеріалів у звязку із досягнутою усною домовленістю між сторонами щодо проведення ремонтних робіт по житловому будинку, належному позивачу ОСОБА_1
Відповідно до ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.
Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.
Водночас, як чітко вказує ст. 631 ч.1 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору.
Ураховуючи сутність спору та правовий статус сторін, суд вбачає, що в даному випадку між сторонами склались правовідносини, що містять ознаки купівлі-продажу в частині придбання будівельних матеріалів, та побутового підряду в частині виконання ремонтних робіт.
Так, згідно ст.ст. 655, 656 ч.1 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. При цьому, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.
Щодо положень ст.ст. 865, 866 ч.1 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу. Разом з тим, договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору.
З урахуванням викладених вимог закону та з огляду на розписку від 08 березня 2008 року, складену ОСОБА_2, замовником ОСОБА_1 при укладенні правочину було передано виконавцю ОСОБА_2 саме суму вартості будівельних матеріалів у розмірі 600,00 доларів США, а не передплату, як то визначено у розписці.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як вказує ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 530 ч.ч.1,2 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
На підставі викладеного, виконавець ОСОБА_2 був зобовязаний фактично передати відповідні будівельні матеріали у власність замовника ОСОБА_1 впродовж семи днів від дня предявлення вимоги. Але суд встановив, що відповідач до теперішнього часу даних зобовязань не виконав.
У звязку із встановленими судом фактичними обставинами спору, суд погоджується із обґрунтованістю відмови позивача ОСОБА_1 від фактично укладеного договору, та вбачає вірним стягнути з відповідача ОСОБА_2 суму отриманої останнім вартості будівельних у розмірі 600,00 доларів США.
В силу ст. 533 ч.ч.1,2 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Тобто, зважаючи на таку регламентацію виниклих між сторонами по справі правовідносин й виходячи зі змісту згадуваної розписки від 08 березня 2008 року, суд прийшов до наступного.
За офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним Банком України на день ухвалення даного судового рішення, а саме на 21 вересня 2010 року, 100,00 доларів США еквівалентні 791,92 гривням України, тобто основна сума боргу в даному випадку у гривні складає 600,00 х 7,9192 = 4751,52 гривень.
Відповідно до ст. 88 ч.ч.1,2 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Але якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Згідно ст. 79 ч.ч.1,3 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать: 1) витрати на інформаційно-технічне забезпечення; 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду; 4) витрати, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5) витрати, повязані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 6) витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.
Таким чином, суд вважає обґрунтованим стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, а саме: суму оплаченого судового збору у розмірі 51,00 гривень; а також суму оплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 гривень.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224, 225, 226 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму отриманих грошових коштів у розмірі 4751,52 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму оплаченого судового збору у розмірі 51,00 гривні.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму оплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 гривень.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.
Виконавчі листи видати після набрання рішенням суду законної сили.