Справа № 333/1295/15-ц
провадження №2/333/112715
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запорожжя у складі головуючого судді Стоматова Е.Г., при секретарі Кабановій К.О., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа: Шоста Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулась з позовом до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа: Шоста Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, а саме просила визнати право власності на 46/75 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Культурна, буд.153.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 18 лютого 2013 року помер її батько ОСОБА_4, якому на праві приватної власності належало 46/75 частини домоволодіння, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Культурна/Кишинівська, буд. 153/19, розташованого на земельній ділянці розміром 600,00 кв.м., що і входить до складу спадщини. За своє життя ОСОБА_4 залишив заповіт, яким заповідав вказане нерухоме майно Позивачу.

20 квітня 2013 року Позивач особисто звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлого батька як єдиний спадкоємець за заповітом, також просила видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого батька. Однак, нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вулиця Культурна, будинок 153, було відмовлено, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів.

Враховуючи вказане, вирішити питання оформлення спадщини після смерті ОСОБА_4 у позасудовому порядку не можливо, а тому позивач вимушена звернутися до суду.

В судовому засіданні представник позивача викладені в позовній заяві обставини підтвердив, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник Запорізької міської ради проти задоволення позову не заперечувала.

Третя особа - Шоста Запорізька державна нотаріальна контора - в судове засідання не з»явилась, надали заяву про розгляд справи без їх участі, також направили суду належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 (а.с.43-79)

Суд, приймаючи до уваги позицію сторін, повно і всебічно з'ясувавши обставини в справі, об'єктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

На підставі ст.60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для справи, та докази на їх підтвердження, які правові відносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлені наступні обставини:

18 лютого 2013 року помер батько Позивача - ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.13).

Виходячи зі змісту ст.1220 ЦК України, після смерті особи відкривається спадщина, тобто до спадкоємців переходять права і обов'язки особи, яка померла.

Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, спадкоємці за законом.

За своє життя ОСОБА_4 склав заповіт, згідно з яким 46/75 частини домоволодіння, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Культурна/Кишинівська, буд. 153/19, заповідав Позивачу.

Відповідно до витребуваної спадкової справи №207 після померлого ОСОБА_4, єдиним спадкоємцем за заповітом є Позивач.

До складу спадщини після смерті ОСОБА_4 увійшло 46/75 частини домоволодіння, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Культурна/Кишинівська, буд. 153/19.

Оскільки склад спадщини, згідно зі статтею 1218 ЦК України, визначається на момент відкриття спадщини, то до спадкоємців переходить частка у спільній власності спадкодавця у тому обсязі, у якому вона існує у цей момент.

Згідно даних ТОВ «ЗМБТІ», будинок за адресою: м.Запоріжжя, вул.Культура/Кишинівська, 153/19, належить на праві спільної власності померлому ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Також згідно інформації, наданої на запит суду від ТОВ «ЗМБТІ», 1/3 вказаного домоволодіння належала померлому ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 22.11.1994 року державним нотаріусом ОСОБА_9, зареєстровано в реєстрі за № 2-3593, та 7/25 вказаного домоволодіння належали померлому ОСОБА_4 на підставі свідоцтва №437 про право приватної власності на домоволодіння від 12.06.1985 року.

З метою отримати свідоцтво про право на спадщину Позивач звернулася до державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори. Однак, у відповідності до Постанови державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_10 від 21.01.2015 року №87/02-31, нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вулиця Культурна, будинок 153, було відмовлено, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, з посиланням на п.п.4.14, 4.15, 4.18, гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. (а.с.8)

Особи, які мають права на обовязкову частку у спадщині, на час ухвалення судом рішення по справі, відсутні.

Положеннями ст.328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину позбавляє позивача можливості здійснювати права власника та порушує ч.1 ст.317 ЦК України, ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України.

Проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 317,319,1218,1220,1223,1226,1261,1268 ЦК України,.ст.3,10,11,27,31,58-61,88,158,169,212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 46/75 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Культурна/Кишинівська, буд.153/19, в порядку спадкування за заповітом після померлого 18 лютого 2013 року ОСОБА_4.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Е.Г. Стоматов