Справа № 366/1179/15-ц
Провадження №2/366/262/15
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

16 червня 2015 року Іванківський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Слободян Н.П.,

при секретарі - Мартовицькій Н.Є.,

з участю позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банку «Фінансова ініціатива» про захист прав споживача банківських послуг

В С Т А Н О В И В:

В травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Фінансова ініціатива», в якому , як споживач банківських послуг, просив стягнути з відповідача 92319 грн. 01 коп. заборгованості за договором банківського вкладу та 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої неповерненням вкладу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26 лютого 2014 року між ним (далі - позивач) та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» (надалі - відповідач) було укладено договір банківського вкладу № 39-в-17/206, відповідно до якого відповідач прийняв від позивача грошовий вклад у розмірі 100000 грн. з виплатою процентів. Дата повернення вкладу 1 червня 2015 року. 04.03.2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про дострокове розірвання договору і повернення вкладу. Відповідач заяву розглянув та прийняв рішення про розірвання договору та поетапним поверненням вкладу не більше 3000 грн. на тиждень, що позивача не влаштовувало, оскільки мав нагальну потребу у коштах. Залишок неповернутих коштів 92319,01 грн., які позивач і просив стягнути з відповідача. Крім того, так як внаслідок неправомірних дій відповідача йому завдана моральна шкода, яка полягає у душевних хвилюваннях, яких він зазнав: на його утриманні перебуває хвора мати (інвалід 2 групи, потребує постійного лікування і догляду. Через брак коштів він не може на даний час забезпечити їй належне лікування. Неможливість отримання власних коштів змушує його докладати додаткових зусиль щодо забезпечення свого життя, змушуючи шукати додаткових джерел доходів. Його сімя поставлена у вкрай скрутне матеріальне становище. Розмір відшкодування завданої моральної шкоди оцінює у 10000 грн., які з основним боргом просив стягнути з відповідача.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Зазначив, що банк потроху повертає кошти, і станом на 08.06.2015 року заборгованість банку становить 59133,02 грн. ОСОБА_2 стверджував, що кошти перераховані на карткових рахунок. Проте, його не попереджали про введення ліміту на зняття коштів, ще й комісію за зняття своїх же коштів стягують про здійсненні операцій по зняттю готівки. Це при тому, що і на даний час рекламують видачу кредитів до 100000 грн. готівкою за 24 години. Просить стягнути з відповідача заборгованість і моральну шкоду. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений. Надіслали до суду заперечення на позовну заяву, яке зводиться до наступного. Відповідно до укладеного договору № 39-в-17/206 ( п.4.2) остаточний розрахунок Банку з Вкладником (повернення суми вкладу) у дату повернення здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування на власний поточний рахунок Вкладника з використанням спеціального платіжного засобу. 11.02.2014 року між позивачем і Банком укладено договір на відкриття обслуговування поточного рахунку з використанням спеціального платіжного засобу (картки) на підставі якого позивачу відкрито поточний картковий рахунок № 1001. У зазначеному договорі (п.5.4) сторони дійшли згоди, що банк має право встановлювати спеціальні ліміти на використання коштів на картрахунку, а саме: регламентувати кількість операцій та суму однієї та усіх операцій за добу, що здійснюється в підприємствах торгівлі, банкоматах , установах банків за визначений період та в односторонньому порядку змінювати їх. Випискою по банківському рахунку підтверджується, що 04.03.2015 року ОСОБА_2 припинив дію договору банківського вкладу № 39-в-17/206 і суму вкладу 100000 грн. перерахував на вказаний поточний картковий рахунок позивача. Залишок коштів на цьому рахунку станом на 25.05.2015 року складає 66151,65 грн. ОСОБА_2 нараховує і сплачує проценти на залишок коштів на цьому рахунку відповідно до п.4.9 Договору. Стверджуючи, що ОСОБА_2 здійснює обслуговування позивача відповідно до чинного законодавства України, що стосується банківської діяльності та Умов і Правил, відповідач вважає позовні вимоги позивача повністю безпідставними. В тому числі і щодо відшкодування моральної шкоди.

Суд, керуючись вимогами ст. ст. 169, 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, ухваливши заочне рішення, отримавши на це згоду позивача.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено і це вбачається із матеріалів справи, що 26 лютого 2014 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством ОСОБА_2 банк "Фінансова ініціатива" було укладено договір банківського вкладу (вклад «Лояльний») №39-в-17/206.

У відповідності до основних умов договору Відповідач прийняв від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 100000 грн. Даний договір є строковим (дата повернення вкладу 01.06.2015 року) під десять відсотків 25,5% річних з 26.02.2014 року та 3% річних з 03.03.2015 року. П.4.2 Договору передбачає, що «остаточний розрахунок Банку з Вкладником (повернення суми Вкладу) у «Дату повернення» здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування на власний поточний (з використанням СПЗ) рахунок Вкладника, відкритий у Банку на підставі письмової заяви Вкладника. У випадку дострокового розірвання цього договору остаточний розрахунок ОСОБА_2 з Вкладником (повернення суми Вкладу) здійснюється у день дострокового розірвання цього договору у готівковій формі через касу Банку». В даному випадку мало місце саме дострокове розірвання договору, можливість якого була передбачено умовами договору. Сторони дійшли з цього приводу згоди.

04.03.2015 року договір банківського вкладу за заявою позивача був достроково припинений. І, як вбачається з виписки по рахунку приватного клієнта № /0326, сума у 100000 грн. ( як повернення депозиту згідно договору № 39-в-17/32-6) перерахована на рахунок № 1001. Проте, забрати ці кошти у повному обсязі позивач не має можливості у звязку з встановленням банком обмежень щодо проведення операцій.

Посилання представника відповідача на укладений 11.02.2014 року між позивачем і Банком укладено договір на відкриття обслуговування поточного рахунку з використанням спеціального платіжного засобу (картки) на підставі якого позивачу відкрито поточний картковий рахунок № 1001 та п.5.4 цього договору, в якому, як стверджує відповідач, сторони дійшли згоди, що банк має право встановлювати спеціальні ліміти на використання коштів на картрахунку, а саме: регламентувати кількість операцій та суму однієї та усіх операцій за добу, що здійснюється в підприємствах торгівлі, банкоматах , установах банків за визначений період та в односторонньому порядку змінювати їх, суд не приймає до уваги, оскільки зазначений договір суду не надавався.

Посилання представника відповідача та те, що ОСОБА_2 здійснює обслуговування позивача відповідно до чинного законодавства України, що стосується банківської діяльності та Умов і Правил, не відповідає дійсності, оскільки відповідач позбавляє позивача реальної можливості розпоряджатися належним йому майном, обмежуючи можливості зняття належних йому коштів у повному обсязі у строки, які йому необхідні.

Відповідно до змісту статей 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки).

У разі перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, але ненадання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, яка передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України (вказана правова позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 р. у справі № 6-140цс13).

Відповідно до отриманого відповідачем ОСОБА_4 сума невиплачених коштів відповідачем перед позивачем становить на 08.06.2015 року 59133,02 грн. Позов до суду ним предявлено 08.05.2015 року.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

За ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Як передбачено ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Грошові кошти згідно договору депозиту належать позивачам на праві приватної власності.

Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) змістом права власності є права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Як зазначено у ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За змістом ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Дії Банку є незаконними та такими, що порушують право вільно розпоряджатися грошовими коштами відповідно до умов Договору.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повинен повернути позивачу суму депозитного внеску з нарахованими процентами, не обмежуючи цих прав періодичністю виплат.

Що стосуються вимоги позивача про відшкодування йому завданої відповідачем моральної шкоди, то суд приходить до наступного висновку.

Умовами договору та положеннями Закону України «Про банки і банківську діяльність» не передбачено відшкодування моральної шкоди за банківськими вкладами.

Крім цього, Верховним Судом України в Узагальненні практики по кредитним правовідносинам за 2009-2010рр. були надані роз'яснення, що положення Глави 82 ЦК України, які врегульовують правила деліктної відповідальності не можуть застосовуватись до правовідносин, що виникли з порушення договірного зобов'язання. У випадку невиконання зобов'язань, в тому числі неповернення банківського вкладу положення ст. 1167 ЦК України (підстави відповідальності за завдану моральну шкоду) не застосовуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно положень п. 5. Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

В силу положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Разом з тим, належних та допустимих доказів на підтвердження, того, що діями відповідача, які полягали у неповерненні вкладу позивачу, завдано моральної шкоди, суду не надано. Сам лише той факт, що мати позивача є інвалідом 2 групи, ще не підтверджує того факту, що невиплачені вчасно кошти банком, призвели до заподіяння моральної шкоди. Оскільки проценти за користування коштами ОСОБА_2 таки нараховує.

Крім того, відповідно до п.4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди.

Враховуючи те, що договором між сторонами та законодавством, що регулює дані правовідносини не встановлено відповідальності за порушення зобов'язань по відшкодуванню моральної шкоди, суд вважає заявлені вимоги в цій частині необґрунтовані.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 212, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 "фінансова ініціатива" на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 59133,02 грн. та нараховані проценти по день фактичного розрахунку.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 "фінансова ініціатива" на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 1 023 грн.19 коп.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Іванківський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: