УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 квітня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 26 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначав про те, що між ним та ОСОБА_5 було укладено договір позики, згідно з яким він передав відповідачці 31 березня 2011 року 28 тис. грн, що підтверджується розпискою, та які остання зобов'язувалася повернути не пізніше 01 травня 2011 року.

Позивач, посилаючись на те, що ОСОБА_5 свої зобов'язання щодо повернення боргу не виконала, просив стягнути з неї суму боргу за договором позики в сумі 28 тис. грн та передбачену умовами договору пеню, що становить 3 % від отриманої суми за кожен місяць затримки в сумі 17 640 грн

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 26 лютого 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 кошти за договором позики в розмірі 28 тис. грн та 17 640 грн пені. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, місцевий суд, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що відповідачка свого зобов'язання щодо своєчасного повернення ОСОБА_4 отриманих у борг коштів не виконала.

Такі висновки судів ґрунтуються на матеріалах справи й відповідають вимогам закону.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844138/ed_2010_07_08/pravo1/T030435.html?pravo=1> за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844141/ed_2010_07_08/pravo1/T030435.html?pravo=1> визначено, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Згідно із текстом розписки 31 березня 2011 року відповідачка отримала від ОСОБА_4 28 тис. грн, які зобов'язувалася повернути до 01 травня 2011 року. У випадку прострочення повернення вказаної суми коштів ОСОБА_5 зобов'язалася сплачувати позивачу 3 % від суми позики за кожен місяць затримки (а. с. 4).

Висновком судової почеркознавчої експертизи від 24 січня 2015 року підтверджується, що підпис від імені ОСОБА_5 та розшифровка підпису (ОСОБА_5.) у вищевказаній розписці виконані відповідачкою (а. с. 220-223).

Відповідно до ст. ст. 335, 337 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин суди, не встановивши обставин, визначених ст. 1051 ЦК України та те, що ОСОБА_5 отримала зазначені в розписці кошти в борг від позивача та їх своєчасно не повернула, дійшли правильного висновку наявність правових підстав для зобов'язання відповідачки повернути ці кошти ОСОБА_4, з урахуванням визначеної умовами договору позики неустойки за несвоєчасне виконання зобов'язання.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суди правильно застосували правові норми та ухвалили правильні по суті рішення, підстав для скасування яких колегія суддів не знаходить.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 квітня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Є.П. Євграфова
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік