Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/274/15-ц Головуючий у 1-й інст. Свінцицький Л. В.
Категорія 53 Доповідач Якухно О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю

секретаря судового засідання Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильський спецкомбінат" про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на роботі, виплату середньомісячного заробітку та встановлення факту перебування у трудових відносинах за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 07 травня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просив: визнати протиправними та скасувати п.п. 1,2,3,5 наказу генерального директора Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» (надалі ДСП «Чорнобильський спецкомбінат») №661ОС від 18.12.2014 року про скасування наказів щодо його звільнення; поновити його на роботі та зобовязати відповідача виплатити йому середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у звязку зі звільненням його з роботи на підставі наказу генерального директора ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» №66ІОС від 18.12.2014 року; встановити факт перебування ОСОБА_1 з відповідачем у трудових відносинах в період 01.07.2014 року по 26.12.2014 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він працював у відповідача і був звільнений з 14.10.2013 року за прогул. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 12.06.2014 року його поновлено на посаді сторожа дільниці з 14.10.2013 року, у звязку із чим, наказом по підприємству його поновлено на роботі та 04.07.2014 року переведено на іншу посаду. У послідуючому, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.11.2014 року рішення апеляційного суду Житомирської області від 12.06.2014 року скасовано і наказом по підприємству від 18.12.2014 року скасовано попередні накази про поновлення та переведення. Вважає, що після поновлення та переведення у нього з відповідачем виникли нові трудові правовідносини, а тому його могли лише звільнити на загальних підставах, а не скасовувати попередні накази. Крім того, під час винесення спірного наказу він перебував у відпустці, а потім на лікарняному. Просить врахувати поважність причини пропуску строку звернення до суду.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 07 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог. Зазначає, що рішення суду є необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні апелянт та його представник підтримали доводи апеляційної скарги і позивач пояснив, що на момент його поновлення попередньої посади вже не існувало, а тому йому запропонували іншу, на яку він був переведений.

Представник відповідача заперечує у задоволенні скарги та пояснив, що КЗпП України не передбачено такої підстави для звільнення, як скасування рішення про поновлення на роботі. Вважають їх дії правильними. Переведення позивача проведено вимушено, оскільки на підприємстві проведено скорочення та ліквідовано одну із дільниць, де працював позивач, а тому переведення на іншу посаду повязано із виконанням рішення суду про поновлення.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що вимога позивача про його поновлення на займаній посаді суперечить ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.11.2014 року, а тому відсутні і правові підстави для задоволення його вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також, суд не вбачав підстав для встановлення факту перебування у трудових відносинах, оскільки новий трудовий договір не укладався, а продовжив дію попередній.

Колегія суддів частково погоджується із такою думкою суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважних причин (п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України).

Судом встановлено, що позивач працював на посаді сторожа дільниці по охороні залізниці комплексу транспортного забезпечення (а.с.8).

Наказом відповідача від 14.10.2013 року позивача звільнено з роботи на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с.48).

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 квітня 2014 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні вимог про поновлення на роботі.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 12.06.2014 року, позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення на роботі з 14.10.2013 року задоволено (а.с.9-13).

На виконання вказаного рішення апеляційного суду наказом відповідача від 23.06.2014 року №281-ОС ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді сторожа дільниці (а.с.50).

04.07.2014 року наказом № 296-ос позивач переведений на посаду охоронника загону охорони № 3 комплексу охорони обєктів зони відчуження та фізичного захисту (а.с.51).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.11.2014 року, рішення апеляційного суду Житомирської області від 12.06.2014 року про поновлення позивача на посаді сторожа було скасовано та залишено без змін рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 квітня 2014 року (а.с.9-13).

Згідно п.п. 1,2,3,5 наказу генерального директора ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» №66ІОС від 18.12.2014 року наказ про поновлення ОСОБА_1 на роботі від 23.06.2014 року № 281-ОС та наказ про його переведення на іншу посаду від 04.07.2014 року № 296-ОС були скасовані та зазначено про те, що відповідно до наказу від 14.10.2013 року №560-ОС вважати ОСОБА_1 звільненим з 14.10.2013 року та таким, що не перебуває у трудових відносинах з ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» (а.с.16-17).

Є правильним висновок суду першої інстанції щодо продовження дії попереднього трудового договору після поновлення позивача на роботі, що не пов"язується з виникненням нових правовідносин.

Крім того, переведення ОСОБА_1 наказом від 4.07.2014 року (а.с.51) на іншу посаду здійснено на виконання рішення апеляційного суду Житомирської області про його поновлення на попередній посаді у звязку із реорганізацією підприємства та виключенням зі складу комплексу транспортного забезпечення дільницю з охорони залізниці, де працював позивач, що оформлено наказами № 531 від 1.11.2012 року, № 534 від 6.11.2012 року та попередженням від 12.12.2012 року (а.с.44-45,47).

Про дану обставину ОСОБА_1 також повідомлено у наказі № 281-ос від 23.06.2014 року про поновлення на посаді сторожа з охорони залізниці комплексу транспортного забезпечення та запропоновано вакантні посади (а.с.50).

Отже, переведення здійснено у відповідності до вимог трудового законодавства у звязку із відсутністю посади, на якій був поновлений робітник, тобто повязане із виконання судового рішення про поновлення на роботі.

В той же час, колегія суддів зважає на те, що діючим трудовим законодавством не врегульовано питання дій роботодавця у разі скасування судового рішення про поновлення працівника на роботі судом вищої інстанції.

Звільнення на загальних підставах, як вважає позивач, є неможливим, оскільки це призведе до порушення прав роботодавця, дії якого по звільненню працівника за прогул визнано судом правомірними.

Як вбачається з наказу генерального директора ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» №66ІОС від 18.12.2014 року, ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.11.2014 року стала підставою того, що наказ про поновлення ОСОБА_1 на роботі від 23.06.2014 року № 281-ОС та наказ про його переведення на іншу посаду від 04.07.2014 року № 296-ОС були скасовані та зазначено про те, що позивача необхідно вважати звільненим з 14.10.2013 року.

Посилання на попередню дату звільнення також призводить до порушення прав працівника, який під час виконання судового рішення перебував у трудових відносинах з підприємством, виконував роботу, отримав заробітну плату, з якої відраховувалися соціальні внески, тобто залишається невизначеним вказаний проміжок часу.

За таких обставин, колегія суддів вважає прийнятною практику Верховного Суду України, яка викладена у п.33 правових позицій по трудовим спорам, де зазначено, що КЗпП визначено підстави та порядок припинення трудового договору і при цьому не передбачено можливості скасування наказу про прийняття на роботу. Проте це не дає підстав вважати такі дії незаконними у випадках, коли наказ було видано до досягнення угоди щодо умов роботи і фактичного допуску до її виконання.

Якщо рішення суду про поновлення працівника на роботі було скасовано в апеляційному чи касаційному порядку і при новому розгляді справи в позові відмовлено, не виключається можливість скасування й наказу, виданого на виконання скасованого рішення, з визначенням фактичної дати звільнення з урахуванням відпрацьованого працівником часу після поновлення на роботі.

З аналізу постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» вбачається, що у разі відсутності підстав для поновлення суд вправі змінити дату звільнення.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що у звязку із перебуванням ОСОБА_1 у відпустці з 02 грудня по 26 грудня 2014 року згідно наказу №21/200 від 11.11.2014 року (а.с.15) та урахуванням вимог ст.40 КЗпП України щодо неможливості звільнення працівника у період перебування у відпустці, є незаконними та підлягають скасуванню п.3 та 5 наказу № 661-ос від 18 грудня 2014 року в частині визначення дати звільнення.

Такою датою є останній день відпустки, а саме 26 грудня 2014 року, що також підтверджується п.7 наказу № 661-ос від 18.12.2014 року про проведення розрахунку з ОСОБА_1 за фактично відпрацьований час та час перебування у відпустці по 26 грудня 2014 року (а.с.16).

Наказ № 507-к від 18.12.2014 року (а.с.52) про внесення змін у наказ №21/200 щодо визначення періоду роботу не змінює останній в частині надання відпустки з 2 по 26 грудня 2014 року, а тому до уваги не приймається.

Статтею 233 КЗпП України встановлено місячний строк для звернення працівника із заявою до суду для вирішення спору у справах про звільнення.

Позивач з 29.12.2014 року по 16.01.2015 року перебував на лікарняному, а тому суд вважає причину пропуску цього строку поважною.

Враховуючи, що висновки суду першої інстанції щодо визнання законним наказу № 661-ос від 18.12.2014 року в частині визначення дати звільнення ОСОБА_1 не відповідають встановленим обставинам справи, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

В решті рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в частині задоволених вимог в сумі 243,6 грн. (по вимозі немайнового характеру).

Керуючись ст. ст.209, 303, 304, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 07 травня 2015 року в частині вирішення вимог про визнання незаконним та скасування п.п.3,5 наказу № 661ОС від 18.12.2014 року та ухвалити в цій частині нове - про часткове задоволення позову.

Визнати незаконними та скасувати п.3 та 5 наказу № 661-ос від 18 грудня 2014 року в частині визначення дати звільнення, змінивши дату звільнення ОСОБА_1 з 14 жовтня 2013 року на 26 грудня 2014 року.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: