Справа № 283/1621/15-ц
провадження №2/283/591/2015
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 серпня 2015 року Малинський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Ярмоленка В.В., з секретарем Пух Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Малині цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2. відповідно до договору позики борг з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 181464,00 грн. та 3 відсотки річних в розмірі 2741,91 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 11 вересня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, за яким позивач надав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 120 000,00 гривень з умовою їх повернення не пізніше 01 жовтня 2014 року.

Грошові кошти у визначеному розмірі були передані 11 вересня 2014 року та підтверджені відповідною розпискою ОСОБА_2

Відповідач свої зобовязання щодо повернення отриманих коштів не виконала, істотно порушивши умови договору, внаслідок чого станом на час розгляду справи позика не повернута.

Позивач, та його представник, адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити.

Відповідач та її представник, адвокат ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали, оскільки дану позику повернуто разом з процентами в розмірі 140 000,00 грн. вже наступного дня, 12.09.2014 року, про що надала відповідну розписку написаною власноручно ОСОБА_1 про отримання ним коштів в розмірі 140 000,00 грн.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши справу в межах заявлених вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає позов таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Встановлено, що 11 вересня 2014 року ОСОБА_2 власноручно написана розписка про те, що вона позичила (отримала в борг) від громадянина ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 120 000,00 грн. та зобов'язується повернути їх до 01 жовтня 2014 року.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Таким чином, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження факт укладення між сторонами договору позики в силу вимог ст. 1047 ЦК.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договір та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Стаття 1049 ЦК України визначає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

Пред'явлений в судовому засіданні оригінал розписки ОСОБА_1 від 12.09.2014 року про отримання від ОСОБА_2 в рахунок часткового погашення заборгованості 140 000 грн. є свідченням виконання нею грошового зобов'язання за розпискою від 11.09.2014 року. Дану обставину підтвердив в судовому засіданні і сам кредитор ОСОБА_1, при цьому зазначив, що отримані ним грошові кошти він зарахував 120 тисяч гривень за договором позики від 11.09.2014 року, а залишок суми - 20 000 грн. - за іншим договором позики, укладеним з ОСОБА_2 та її чоловіком ОСОБА_5, стягнення боргу за яким є предметом спору в іншій судовій справі.

Таким чином, позиція позикодавця (кредитора) висловлена ним в судовому засіданні про те, що ним отримано 120 000 грн. 12 вересня 2014 року за договором позики від 11 вересня 2014 року є свідченням виконання позичальником ОСОБА_2 своїх обов'язків в повному обсязі за цим зобов'язанням.

Відповідно до ч.3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми,що позичилася, на його банківський рахунок.

Є похідною та такою, що не підлягає задоволенню вимога стягнення індексу інфляції за весь час прострочення, 3% річних в сумі 2741,91 грн. та понесених судових витрат.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 181464,00 грн. та 3 відсотки річних в розмірі 2741,91 грн. не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 11, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 1046,1047, 1051 Цивільного кодексу України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики відмовити повністю за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана сторонами протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Малинський районний суд Житомирської області.

Суддя: