справа № 243/5862/15-ц
провадження № 2/243/3170/2015
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2015 року
Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючої - судді Ільяшевич О.В.,
при секретарі Мороз К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Словянську справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Словянської міської ради «Словміськводоканал» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по заробітній платі та моральної шкоди,-
В С Т А Н ОВ И В :
23 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а також моральну шкоду. В обґрунтування позову зазначив, що у період з 2013 року по 13 березня 2015 працював у КП «Словміськводоканал». 13 березня 2015 року був звільнений з підприємства за власним бажанням. При звільненні відповідач не виплатив йому заробітну плату в повному обсязі. Повний розрахунок був проведений з ним 29 квітня 2015 року. Оскільки підприємство не здійснило з ним повний розрахунок по заробітній платі на час звільнення, вважає, що відповідач має виплатити на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в сумі 4967 грн. 04 коп.. Враховуючи, що своїми діями відповідач завдав їй моральні страждання та переживання через порушені відповідачем її законних прав та інтересів гарантованих Конституцією України та трудовим законодавством в частині своєчасного отримання винагороди за свій труд, які вона оцінює у 5000 грн 00 коп.
Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій просить справу слухати у його відсутності, позовну заяву підтримує, з підстав наведених в ній, просить її задовольнити, проти вирішення позову у заочному порядку не заперечує.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, від нього не надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, а також клопотання про відкладення розгляду справи з причин, які б могли бути визнані судом поважними.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України.
Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 працював у КП «Словміськводоканал», у період з 2013 року по 13 березня 2015 року.
У відповідності до довідки від 12 травня 2015 року № 1586/02, середньоденна заробітна плата позивача складає 155 грн. 22 коп.(а.с.3);
Згідно із довідкою № 1609 від 17 2015 року, повний розрахунок з ОСОБА_2 був проведений 29 квітня 2015 року (а.с.4).
Частиною 1 ст. 116 КЗпП України, передбачається, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
У відповідності з п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року, з наступними змінами, «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв»язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звільнений з роботи 13 березня 2015 року.
День звільнення позивача, відповідно до положень п.2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, є останнім днем його роботи, що визнається відповідачем.
Позивач звернувся до суду про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені, з 13 березня 2015 року тобто з часу звільнення по день фактичного розрахунку, тобто 29 квітня 2015 року.
Отже, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 березня 2015 року по 29 квітня 2015 року включно складає:
155 грн. 22 коп. Х 32 робочих дні = 4967 грн. 04 коп., які суд стягує з відповідача на користь позивача..
Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як встановленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків(втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у звязку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.
Компенсація завданої шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом визнання факту порушень відповідачем строку розрахунку з позивачем, а має самостійне юридичне значення.
Судом встановлено, що у період трудових відносин були порушені права ОСОБА_1 на оплату праці, оскільки заборгованість по заробітній платі відповідачем виплачена із затримкою.
Так, звільнений працівник, якому з вини підприємства не виплачують належні при звільнені суми, має право вимагати відшкодування завданої при цьому моральної шкоди.
У звязку з тим, що протиправними діями відповідача - дійсно були порушені трудові права позивача, що вимагало від ОСОБА_1 додаткових зусиль, у звязку з порушенням звичайного укладу її життя, але суд вважає, що вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн. 00 коп. є завищеними та підлягають зменшенню до розміру 500 грн 00 коп., зазначена сума є достатньою та такою, що відповідає характеру та обсягу страждань, їх тривалості та тяжкості вимушених змін у житті позивача.
Також, у відповідності до вимог ст.4 ЗУ Про судовий збір, за подання позовних заяв в порядку цивільного судочинства майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, за подання позовної заяви немайнового характеру 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.
Згідно ч.3 ст.6 ЗУ Про судовий збір за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
Згідно з ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
У відповідності до розяснень п. 36 Постанови Пленуму ВССУ України № 10 від 17.10.2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову(частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір,(наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI).
У звязку з чим, з відповідача КП Словміськводоканал , у дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. за вимоги майнові характеру, оскільки позов в цій частині задоволений у повному обсязі, а також 24 грн. 36 коп. за вимоги немайнового характеру(де 500 грн. моральної шкоди становить 10% від суми заявлених вимог немайнового характеру, отже 10% від 243 грн. 60 коп. становить відповідно 24 грн. 36 коп..), а всього 267 грн. 96 коп..
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88,209, 212-215, 224-228 ЦПК України, ст.ст. 116, 237-1 КЗпП України, суд,-
В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити частково.
До суду відповідачем може бути подана заява про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення суду виготовлений 10 липня 2015 року.

Головуюча суддя: О.В.Ільяшевич