Справа №587/360/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Дашутін І. В.
Номер провадження 22-ц/788/1262/15 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Дубровної В. В. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою його представником ОСОБА_4,

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 27 травня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 27 травня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів в зв'язку з його необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_5 на підставі рішення Сумського районного суду від 21 липня 2014 року на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі з 500 грн. до 250 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до закінчення сином навчання, тобто до 30 червня 2016 року, а в разі його відрахування з навчального закладу - до моменту фактичного навчання.

Вказує, зокрема, що суд першої інстанції не врахував зміну його матеріального становища, оскільки від укладеного ним 14 вересня 2013 року з ОСОБА_6 шлюбу народився син ОСОБА_7, вони знаходяться на його утриманні, у тому числі дружина - до досягнення дитиною трирічного віку.

Суд безпідставно визнав недостатньою підставою для зменшення розміру аліментів наявність третього сина - ОСОБА_8, на користь якого він сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку кожного місяця.

Не враховано судом те, що син ОСОБА_9 навчається на бюджетній основі та отримує стипендію у розмірі 712 грн. 80 коп., що на даний час перевищує дохід позивача, який був звільнений з роботи і до цього часу не має можливості влаштуватися на роботу за спеціальністю, та те, що позивач щомісячно виплачує кредит банку.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, яка підтримала скаргу з мотивів, в ній викладених, відповідача, яка заперечує проти скарги та вважає рішення суду вірним, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

02 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що рішенням Сумського районного суду Сумської області від 21 липня 2014 року з нього стягнуто на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі 500 грн. щомісячно до закінчення сином навчання, тобто до 30 червня 2016 року, а в разі його відрахування з навчального закладу - до моменту фактичного навчання.

Крім того, за рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 січня 2011 року з нього утримуються на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку кожного місяця; стягнення почалися з 14 грудня 2010 року до досягнення сином повноліття.

14 вересня 2013 року він одружився та став батьком ще одного сина - ОСОБА_7.

На даний час його матеріальне становище значно змінилося. 01 квітня 2014 року він був звільнений з роботи і з цього часу ніде не працює та не отримує ніякого доходу та заробітку, оскільки не має можливості працевлаштуватися на роботу за своєю спеціальністю із заробітком, необхідним та достатнім для утримання себе та своїх синів разом з дружиною, яка на даний час знаходиться у відпустці по догляду за молодшим сином ОСОБА_7.

Починаючи з 1995 року до досягнення сином ОСОБА_9 повноліття він сплачував аліменти в повному обсязі, але на даний час його матеріальний та сімейний стан не дає можливості сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, в зв'язку з чим утворилася заборгованість 2 733,32 грн.

Крім того, він щомісячно виплачує кредит у банку в розмірі 5 280 грн.

Просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_5 на підставі рішення Сумського районного суду від 21 липня 2014 року на утримання сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі з 500 грн. до 250 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до закінчення сином навчання, тобто до 30 червня 2016 року, а в разі його відрахування з навчального закладу - до моменту фактичного навчання.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що суд не знайшов однозначного підтвердження тому, що позивач не отримує доходів та не має можливості сплачувати аліменти, наявні лише докази про те, що він був звільнений з роботи у фізичної особи-підприємця ОСОБА_14 і у нього не було непереборних перешкод до влаштування на роботу та отримання доходів.

Крім того, суд зазначив, що розмір аліментів, запропонований позивачем, значно погіршить матеріальне становище сина та не буде таким, що в достатній мірі зможе забезпечувати його інтереси.

Цей висновок суду узгоджується з обставинами справи, вірно встановленими судом, та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що заочним рішенням Сумського районного суду Сумської області від 21 липня 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі 500 грн. щомісячно до закінчення сином навчання, тобто до 30 червня 2016 року, а в разі його відрахування з навчального закладу - до моменту фактичного навчання. Аліменти стягнені з 25 червня 2014 року на користь матері ОСОБА_5 (а.с.5).

Згідно довідки відділу ДВС Сумського міського управління юстиції від 26 листопада 2014 року, станом на 1 грудня 2014 року борг за виконавчим листом, виданим на підставі рішення суду від 21 липня 2014 року, становив 2733,32 гр. (а.с.13).

На утримання сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ним повноліття позивач також сплачував аліменти на користь його матері ОСОБА_5 на підставі рішення суду від 20 листопада 1995 року (а.с. 12).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 січня 2011 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_10 аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку кожного місяця, на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи стягнення з 14 грудня 2010 року до досягнення ним повноліття (а.с. 6, 7).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_15 народився третій син позивача ОСОБА_7, у свідоцтві про народження якого позивач записаний батьком (а. с. 9).

14 вересня 2013 року позивач одружився з ОСОБА_15, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.8, 9).

Згідно копії трудової книжки позивача, довідки фізичної особи-підприємця ОСОБА_14 від 28 січня 2015 року, позивач ОСОБА_3 не працює у нього з 01 квітня 2014 року, звільнився за власним бажанням (а.с.10, 11).

Згідно довідки Сумського вищого училища мистецтв і культури ім. Д.С. Бортнянського від 31 березня 2015 року син позивача ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчається у вказаному училищі на денній формі навчання на бюджетній основі з терміном навчання з 1 вересня 2012 року по 30 червня 2016 року та отримує стипендію в розмірі 712 грн. 80 коп. (а.с.28).

З довідки ПАТ «А-Банк» вбачається, що станом на 26 січня 2015 року позивач ОСОБА_3 має пластикову картку вказаного банку з сумою залишку у валютному еквіваленті 5 286,52 грн. (а.с.14).

Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Статтею 200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших обставин, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ч. 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідач відповідно до вказаних вимог процесуального закону не надав переконливих, належних та допустимих доказів відсутності у нього можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судовим рішенням від 21 липня 2014 року.

При вирішенні спору в даній справі судом враховані істотні обставини, що мають значення для справи, зокрема, майновий, сімейний стан сторін, які свідчать про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини у визначеному судом розмірі, який є таким, що відповідає доказам в справі, враховує інтереси сторін та їх сина.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

З матеріалів справи не вбачається, що рівень життя відповідача, зокрема, його матеріальний стан, з часу ухвалення 21 липня 2014 року рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання сина на період навчання останнього, значно змінився з незалежних від нього підстав в сторону погіршення до такого рівня, що унеможливлює сплату аліментів в розмірі 500 гр. на утримання повнолітнього сина Олега.

Доводи позивача про те, що на його утриманні знаходяться неповнолітні сини Артем та Дмитро, а також дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, також не спростовують висновків суду з огляду, зокрема, на те, що, як пояснила його представник в засіданні апеляційного суду, його дружина ОСОБА_6 отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення сином ОСОБА_7 трирічного віку, і обставини, на які він посилається як на доказ погіршення його майнового стану, існували і на час ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів на період навчання старшого повнолітнього сина, розмір яких він просить зменшити.

З матеріалів справи вбачається, що позивач і його третя дружина та їх спільний син Артем проживають спільно, а тому, на думку колегії суддів, він має більше змоги утримувати свою дружину та їх спільного сина, проживаючи разом з ними.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, зокрема, те, що позивач звільнився в квітні 2014 року з останнього місця роботи за власним бажанням, на протязі більше року не вжив заходів до працевлаштування, зокрема, через центр зайнятості населення, де він не перебуває на обліку як такий, що шукає роботу, з питання працевлаштування туди не звертався, офіційно ніде не працює, не надав доказів, за рахунок яких доходів і якого розміру утримує себе, дітей та дружину, суд прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність підстав, відповідно до ст. 192 СК України, для зменшення розміру аліментів, який ґрунтується на положеннях ст. ст. 182, 192 СК України та відповідає принципам розумності, справедливості та інтересам сторін.

Доводи позивача про те, що його повнолітній син, навчаючись, отримує стипендію, тобто має більший дохід, чим він, також є безпідставними, оскільки його син перебуває на утриманні матері - відповідача в справі, а ч. 1 ст. 141 СК України передбачає рівність прав і обов'язків батьків щодо дитини.

Позивач не спростував доводів відповідача про те, що вона, отримуючи мінімальну заробітну плату, несе щомісячно на утримання сина, який навчається, значно більші витрати, чим 500 гр. аліментів, які повинен сплачувати їй позивач на підставі рішення суду, а тому суд обґрунтовано погодився з її доводами, навівши з цього приводу, як того вимагають положення п. 3 ч. 1 ст. 215 ЦПК України, відповідні мотиви.

Відповідачка утримує сина фактично сама, в справі відсутні докази тому, що вона має можливість отримувати іншим шляхом додатковий дохід на утримання сина чи має достатню змогу утримувати його сама, що могло б бути підставою для задоволення позову про зменшення розміру стягнених з позивача аліментів на утримання повнолітнього сина. При цьому колегія суддів враховує і те, що економічний стан в державі за час, що пройшов з часу ухвалення рішення від 21 липня 2014 року, негативно вплинув і на майновий стан сім'ї позивачки.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач здатен надавати матеріальну допомогу на утримання сина у визначеному судом розмірі 500 гр., який є таким, що враховує інтереси сина, сторін та не порушує права позивача, який добровільно матеріальної допомоги в належному розмірі на утримання повнолітнього сина не надає, хоча має можливість і повинен її надавати, враховуючи його фізичні можливості та спроможність працювати.

Позивач є молодою здоровою працездатною особою, 1971 року народження, не є інвалідом, але не має постійного місця роботи, офіційно не працює, в справі відсутні докази про наявність у нього захворювань чи інших перешкод до своєчасного належного працевлаштування та отримання заробітку з метою утримання спільного з відповідачкою повнолітнього сина, який навчається, домовленість про утримання сина між сторонами не досягнута.

Незалежно від працевлаштування, наявності постійного заробітку чи розміру доходу батько зобов'язаний утримувати сина, який навчається. Він не може бути визнаний неспроможним сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, якщо, будучи працездатним, не працює без поважних причин.

Обставини, на які посилається відповідач, були предметом дослідження суду першої інстанції і отримали об'єктивну оцінку. Оскаржуючи рішення суду та наполягаючи на задоволенні позову, позивач не навів у апеляційній скарзі фактів, які б підтвердили необґрунтованість рішення суду, спростували б його висновки, свідчили б про наявність підстав для задоволення скарги та для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, яке є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстави для зміни чи скасування рішення відсутні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану його представником ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 27 травня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: