Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1М
Доповідач - Назарова М.В.
Справа № 415/1331/15-ц
Провадження № 22ц/782/263/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді Назарової М.В.

суддів Лісіциної А.І., Романченку В.О.

при секретарі Коротенку С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 10 квітня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації про стягнення моральної шкоди, треті особи комунальний заклад «Алчевська міська станції швидкої медичної допомоги», Головне управління державного казначейства України в Луганській області, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з головного управління охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації на його користь заборгованість по заробітній платі за період його роботи у комунальному закладі «Алчевська міська станції швидкої медичної допомоги» з 10 липня 2014 року до 31 грудня 2014 року в сумі 14235 грн. 54 коп. та моральну шкоду в сумі 6000 грн., спричинену неотриманням ним заробітної плати, яка є єдиним джерелом його існування, і втрати у звязку із цим його нормальних життєвих звязків.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 02 березня 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 до Головного управління охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації в частині вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі повернуто позивачу на підставі п. 6 ч. 3 ст. 121 ЦПК України.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 10 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації про стягнення моральної шкоди відмовлено за безпідставністю вимог.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неповне зясування всіх обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Позивач, його представник, представник комунального закладу «Алчевська міська станція швидкої медичної допомоги», представник головного управління державного казначейства України в Луганській області в судове засідання не зявилися, про час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

Представник департаменту охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу. В межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з посиланням на вимоги ст. 1 Закону України «Про оплату праці» виходив з того, що комунальний заклад «Алчевська міська станції швидкої медичної допомоги», з яким позивач перебуває у трудових правовідносинах і який повинен сплачувати позивачу заробітну плату, з несплатою якої позивач повязую зазнану ним моральну шкоду, є юридичною особою, тому Головне управління охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації не є належним відповідачем у справі.

Такий висновок суду ґрунтується на вимогах закону та матеріалах з огляду на наступне.

Як правильно встановлено судом, позивач з 01 березня 2014 року працює у якості водія автотранспортних засобів в комунальному закладі «Алчевська міська станції швидкої медичної допомоги» /а.с. 4, 15/. Згідно довідки, виданої вказаною установою 26.01.2015 року за № 12, заробітна плата ОСОБА_2 з липня 2014 року по грудень 2014 року не виплачувалася /а.с. 5/.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду із позовом до Головного управління охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди /а.с. 1-2/ .

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 02 березня 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 в частині вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі повернуто позивачці на підставі ч. 3 ст. 118, п. 6 ч. 3 ст. 121 ЦПК України, яка не оскаржена /а.с. 20/.

Таким чином, предметом спору по даній справі є стягнення з Головного управління охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації на користь позивача моральної шкоди в сумі 6000 грн., яку позивач з посиланням на вимоги ст. 237-1 КЗпП України обґрунтовує тривалою невиплатою заробітної плати, яка є єдиним джерелом його існування, що призвело до втрати ним нормальних життєвих звязків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Погоджуючи висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з огляду на предявлення позову до неналежного відповідача, колегія суддів бере до уваги, що відповідно до Положення про Головне управління охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови облдержадміністрації 27 лютого 2007 року № 218, головне управління охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації є спеціально уповноваженим органом державної виконавчої влади в структурі облдержадміністрації, що утворюється головою облдержадміністрації хорони здоровя, і підконтрольним в своїй діяльності голові обласної державної адміністрації та Міністерству охорони здоровя України /а.с. 9-11/.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно трудової книжки ОСОБА_2 з 01.03.2014 року і на час звернення до суду працює у комунальному закладі «Алчевська міська станція швидкої медичної допомоги» у якості водія автотранспортних засобів /а.с. 4/.

Згідно матеріалів справи комунальний заклад «Алчевська міська станція швидкої медичної допомоги» є самостійною юридичною особою та самостійним розпорядником бюджетних коштів, діє на підставі Статуту /а.с. 6-8/, і саме з цією установою позивач і перебуває у трудових правовідносинах.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог, а визначати підстави та предмет позову відповідно до ст.ст. 3, 4, 11, 119 ЦПК України є виключним правом позивача, який наділений також правом після предявлення позову змінити підстави або предмет позову, що передбачено ч. 2 ст. 31 ЦПК України.

Після пред'явлення позову позивач не змінював та не доповнював підстави позову.

Згідно статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що належним відповідачем у справі за позовом про відшкодування моральної шкоди у звязку з порушенням трудових прав, повязаних з невиплатою заробітної плати, є юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою у працівника укладено трудовий договір.

Як вбачається із довідки від 26.01.2015 року, виданої КЗ «Алчевська міська станція швидкої медичної допомоги», ОСОБА_2 працює в КЗ «Алчевська міська станція швидкої медичної допомоги», заробітна плата за період з липня 2014 року по грудень 2014 року не виплачувалася /а.с. 5/.

Зазначені обставини свідчать про те, що правовідносини з приводу нарахування та виплати ОСОБА_2 заробітної плати виникли між позивачем та КЗ «Алчевська міська станція швидкої медичної допомоги», яка є самостійною юридичною особою та розпорядником бюджетних коштів.

Належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення Головним управлінням охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації позивачу моральної шкоди суду не надано.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що головне управління охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації не є належним відповідачем у справі, а тому відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем повинно бути головне управління охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації у звязку з тим, що фінансування КЗ «Алчевська міська станція швидкої медичної допомоги» здійснюється з обласного бюджету, не заслуговують на увагу, оскільки позивач перебуває у трудових відносинах саме з КЗ «Алчевська міська станція швидкої медичної допомоги», а відповідно до законодавства моральна шкода може бути стягнута лише зі сторони трудового договору.

Тому судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись, ст.ст. 303, 307, 309, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 10 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: