Номер провадження: 22-ц/785/5350/15
Головуючий у першій інстанції Асанова З. І.
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів - Заїкіна А.П., Гірняк Л.А.,

при секретарі - Томашевської К.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення пені за кожний день прострочення за несплату аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Южного міського суду Одеської області від 31 березня 2015 року, -

встановила:

02 вересня 2014р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення пені за кожний день прострочення за несплату аліментів.

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що у травні 2010 року рішенням Южного міського суду Одеської області шлюб між сторонами розірвано.

Від даного шлюбу сторони мають двох синів - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно рішення Южного міського суду Одеської області від 08.12.2010р. відповідач повинен сплачувати аліменти: на користь ОСОБА_2 щомісячно, починаючи з 21.09.2010р. у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн., на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення ним повноліття, тобто до 20.01.2016р.;

на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно, на навчання, починаючи з 21.09.2010р. у твердій грошовій сумі у розмірі 780 грн. до кінця строку навчання, тобто до 01.07.2012р.

В листопаді 2013 року ОСОБА_2 та повнолітній син ОСОБА_4 звернулись до Южного міського суду Одеської області з позовом, який згодом був уточнений та остаточно поданий до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені за кожен день прострочення сплати аліментів у загальній сумі 191 259,61 грн.

07.02.2014р. позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_4 були задоволені у повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 пеню за кожен день прострочення сплати аліментів у розмірі 54 285 грн., та на користь ОСОБА_2 суму заборгованості по аліментам на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі 1 598,61 грн. і пеню за кожен день прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі 135 376 грн.

14.05.2014р. апеляційним судом Одеської області було скасовано рішення Южного міського суду Одеської області від 07.02.2014р. та ухвалено нове рішення, яким вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 пеню за кожен день прострочення сплати аліментів у розмірі 46 260 грн., та на користь ОСОБА_2 пеню за кожен день прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі 3 248 грн.

Така різниця між задоволеними сумами, стягнутих на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, пояснювалась наступним, що під час судового розгляду справи в суді першої інстанції, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 подали до суду заяву про уточнення позовних вимог. Причиною такого уточнення стало те, що відповідач сплатив майже всю заборгованість по сплаті аліментів, а також і те, що первісний розрахунок пені за кожен день прострочення сплати аліментів відносно неповнолітнього ОСОБА_5 було здійснено, починаючи з дня подачі позовної заяви про стягнення аліментів, тобто з вересня 2010 року.

Проте, так як виконавче провадження щодо стягнення аліментів було відкрите лише у січні 2011 року, то відповідно лише з цього часу з відповідача почались стягуватись аліменти на утримання дитини. Тому, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, уточнили позовні вимоги також і у частині початкової дати, з якої починався розрахунок пені за прострочення сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, та надали до суду уточнений розрахунок, який починався з 01.03.2011р. Саме на задоволенні суми пені за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_5, яка починалась нараховуватись з 01.03.2011р., про що наполягали ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в суді першої та апеляційної інстанції.

Однак, під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції, колегією суддів було виявлено, що у тексті заяви про уточнення позовних вимог, позивачами було допущено помилку, а саме, замість дати " 01.03.2011р." було зазначено " 01.03.2013р.". Тому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення пені за кожен день прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 з 01.03.2013р., посилаючись на те, що суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог, стягуючи з ОСОБА_3 пеню по сплаті аліментів з 01.03.2011р.

Згідно рішення апеляційного суду Одеської області, колегія суддів вважала, що підлягають задоволенню позовні вимоги у частині стягнення заборгованості по пені на неповнолітнього ОСОБА_5, починаючи з 01.03.2013р. у розмірі 3 248 грн.

На даний час рішення апеляційного суду набуло законної сили, тобто, позовна вимога, щодо нарахування та стягнення пені за кожен день прострочення сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 за період з 01.03.2011р. по 01.03.2013р. судом фактично не розглядалась та відносно неї не має жодного рішення, яке б набрало законної сили, тому ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, враховуючи те, що на правовідносини, пов'язані із аліментами, позовна давність не застосовується, в зв'язку з чим просила стягнути пеню з 01 березня 2011р. по 01 березня 2013р. на утримання ОСОБА_5 у розмірі 130 120 грн.

В судовому засіданні позивач та її представник позовну заяву підтримали у повному обсязі та надали письмові пояснення.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав у повному обсязі посилаючись на те, що заборгованість по аліментам сплачена ним у повному обсязі.

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 31 березня 2015р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзіОСОБА_2 просить рішення Южного міського суду Одеської області від 31 березня 2015р. скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому посилається на те, що суд першої інстанції позбавив неповнолітнього сина ОСОБА_5 можливості нормального розвитку та забезпечення його матеріальних, фізіологічних та духовних потреб. Рішенням суду від 07 лютого 2014р. було встановлено, що на підставі документів виконавчого провадження, вбачається, що відповідач не сплачував аліменти у повному обсязіз 01.03.2011р. по 01.03.2013р., тому суд вважав доведеним факт порушення відповідачем зобов'язання щодо сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина, в зв'язку з чим з відповідача повинна бути стягнута неустойка (пеня) за порушення цього зобов'язання за весь час прострочення.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не прибув, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про що у справі є докази(а.с.74-75).

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, така неявка відповідача не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, мотиви і доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вислухавши пояснення ОСОБА_2, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам за №ДВ-2/92, виданого відділом державної виконавчої служби Южненського МУЮ від 18.02.2014р., заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_3 станом на 01.02.2014р. відсутня. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає за наявності заборгованості по сплаті аліментів і його вини, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки у відповідача відсутня заборгованість по сплаті аліментів.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Южного міського суду Одеської області від 08.12.2010р. позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина та повнолітнього сина, що продовжує навчання, за участю третьої особи ОСОБА_4 задоволена частково, яким з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2, щомісячно, починаючи з 21.09.2010р. у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до його повноліття, тобто до 20.01.2016р., а також з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_4, щомісячно, на навчання, починаючи з 21.09.2010р. у твердій грошовій сумі у розмірі 780 грн. до кінця строку навчання, тобто до 01.07.2012р.

07.02.2014р. рішенням Южного міського суду Одеської області позов ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені за кожен день прострочення сплати аліментів у загальній сумі 191259,61 грн. задоволено в повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 пеня за кожен день прострочення сплати аліментів у розмірі 54 285,00 грн., стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості по аліментам на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі 1598,61 грн., а також стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеня за кожен день прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі 135 376 грн.

14.05.2014р. рішенням апеляційного суду Одеської області апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволена частково, рішення Южного міського суду Одеської області від 07.02.2014р. скасовано, ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 пеню за кожен день прострочення сплати аліментів у розмірі 46 260 грн., а також стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеню за кожен день прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі 3248 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам №ДВ-2/92, виданого відділом державної виконавчої служби Южненського МУЮ від 18.02.2014р., заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_3 станом на 01.02.2014р. відсутня.

Згідно ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішення суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

Крім того, необхідно враховувати, що згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісяця, тому за ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 з 01.03. 2011р. по 01.03.2013р. повинний був сплачувати аліменти у розмірі 800 грн. на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення ним повноліття, тобто до 20.01.2016р. Однак вказану суму аліментів не сплачував, що було підставою для звернення позивачки до суду. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14.05.2014р. стягнуто пеню по сплаті аліментів за період з 01.03.2013р. по 20.08.2013р. у розмірі 3248 грн. на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5. Позовні вимоги щодо стягнення пені на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 за період 01.03.2011р. по 01.03.2013р. судом не розглядались, пеня на заборгованість яка існувала судом не стягувалась. Заборгованість по аліментам була сплачена відповідачем у листопаді 2013р., але вона існувала на період з 01.03.2011р. по 01.03.2013р., оскільки відповідач на утримання сина ОСОБА_5 повинний був сплачувати, щомісячно аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн.

Відповідно до вимог ст.196 СК України позивачка скористалась своїм правом звернення до суду та просила стягнути пеню за період 01.03.2011р. по 01.03.2013р., оскільки на відносини, пов'язані із аліментами, позовна давність не застосовується.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції вказаним обставинам не дав належну оцінку і дійшов необґрунтованого висновку про відсутність заборгованості на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, за період 01.03.2011р. по 01.03.2013р.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, та вважає, що період пені за прострочення виплати аліментів складав з 01.03.2011р. по 01.03.2013р.

Сума несплачених аліментів за період з 01.03.2011р. по 01.03.2013р. складає 800 грн. щомісячно. Сума неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення складає 800 х 1%= 8 грн. Загальна сума пені за період з 01.03.2011р. по 01.03.2013р. складає 731 днів х 8 грн. = 5848 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Доводи апелянта про стягнення пені у розмірі 130120 грн. за період з 01.03.2011р. по 01.03.2013р. не підлягають задоволенню, оскільки нарахований позивачем рахунок пені не відповідає вимогам ст. 196 СК України.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково.

В іншій частині позову ОСОБА_2 необхідно відмовити.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, виходячи із задоволених вимог позивача, необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір за подачу позову у розмірі 350 грн.88 коп. та за подачу апеляційної скарги у розмірі 175 грн.44 коп., а всього 526 грн.32 коп.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування та постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог позивача частково.

Керуючись ст.ст. 209,303,307 п.2 ч.1,309,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Южного міського суду Одеської області від 31 березня 2015 року - скасувати, постановити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення пені за кожний день прострочення за несплату аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеню за кожний день прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 5848(п'ять тисяч вісімсот сорок вісім) грн., в іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подачу позову у розмірі 350 (триста п'ятдесят) грн.88 коп. та за подачу апеляційної скарги у розмірі 175(сто сімдесят п'ять) грн.44 коп., а всього 526(п'ятсот двадцять шість) грн.32 коп.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.М.Кварталова

Л.А.Гірняк

А.П. Заїкін