АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/1844/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1142/К/14 суддя: Тимошенко Т.І.
Категорія - 26 (І) Суддя-доповідач - Чорнобук В.І.
УХВАЛА

Іменем України

02 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чорнобук В.І.,

суддів - Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.,

при секретарі - Трофименко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я про виконанні трудових обов'язків, -

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - Черевик Олександр Миколайович,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ «Центральний ГЗК») про стягнення моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я про виконанні трудових обов'язків.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працюючи протягом тривалого часу у відповідача в шкідливих умовах праці, отримав професійне захворювання, у зв'язку із чим висновком МСЕК від 08.07.2013 року йому встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 15%, з 17 червня 2013 року безстроково.

Позивач вважає, що у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, йому спричинено моральну шкоду, а тому, уточнивши позовні вимоги 16 квітня 2015 року, просив суд стягнути на його користь з ПАТ «Центральний ГЗК» в рахунок відшкодування моральної шкоди 121 800 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16 квітня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Центральний ГЗК» на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 7 000 грн. Стягнуто з ПАТ «Центральний ГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Центральний ГЗК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні його позовних вимог. Зокрема, судом першої інстанції не враховано того факту, що актом розслідування професійного захворювання позивача від 29.05.2013 року не встановленого винних осіб, котрі порушили норми охорони праці. Відповідачем виконуються функції для забезпечення працівникам безпечних умов праці, а саме створено спеціалізований відділ охорони праці, розроблені інструкції з охорони праці, здійснюються передбачені колективним договором заходи щодо поліпшення умов праці. Позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди. Визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає конкретним обставинам справи і порушує принцип розумності та справедливості. Крім того, суд не звернув увагу на практику розгляду аналогічних спорів іншими судами.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 зазначає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи відповідача є безпідставними, тому просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду - залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ «Центральний ГЗК» - Черевик О.М., який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити, представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, яка заперечувала проти апеляційної скарги і просила її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3працюючи протягом 25 років та 5 місяців в умовах шкідливості та важкості праці в параметрах, що перевищували гранично допустимі норми, на різних посадах у ПАТ «Центральний ГЗК», отримав професійне захворювання.(а.с.23-35)

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертої комісії Українського НДІ промислової медицини №658 від 09 квітня 2013 року, у позивача була встановлена наявність професійного захворювання з діагнозом: Хронічне обструктивне захворювання легень (ХОЗЛ) першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), фаза загострення. ЛН першого-другого ступеня. (а.с.21-22)

Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 29 травня 2013 року встановлена причина зазначеного професійного захворювання - робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу та робота в умовах важкості праці, які відносяться до 3 класу 3 ступеня шкідливості, що виникли внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди та порушень режимів експлуатації гірничозбагачувального устаткування, які склались в результаті порушення керівництвом підприємства, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці». (а.с. 6-9)

Висновком МСЕК від 08.07.2013 року (а.с.10) ОСОБА_3 встановлено ступінь втрати професійної працездатності в загальному розмірі 15% з 17 червня 2013 року безстроково.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, ст. 13 ЗУ «Про охорону праці» й виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв'язку з отриманими ним на виробництві професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Як вбачається з акту розслідування професійного захворювання від 29 травня 2013 року причиною професійного захворювання є робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу і робота в умовах, які відносяться до 3 класу 3 ступеня шкідливості, які виникли в результаті порушення керівництвом відповідача ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до п.19 зазначеного акту, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання ОСОБА_3, встановити неможливо, враховуючи роботу позивача протягом 25 років та 5 місяців в умовах впливу шкідливих факторів виробництва.

При цьому, не можливість встановити конкретних посадових осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів і нормативів, не знімає з відповідача ПАТ «Центральний ГЗК» обов'язку виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Враховуючи викладене, колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано того факту, що актом розслідування професійного захворювання позивача від 29.05.2013 року не встановленого винних осіб, котрі порушили норми охорони праці, оскільки вони є безпідставними та висновків суду не спростовують.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв'язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, при фізичному навантажені постійно відчуває задишку, болі у грудній клітині та кашель, він позбавлений нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Посилання ПАТ «Центральний ГЗК» на те, що підприємством виконуються функції для забезпечення працівникам безпечних умов праці, а саме створено спеціалізований відділ охорони праці, розроблені інструкції з охорони праці, здійснюються передбачені колективним договором заходи щодо поліпшення умов праці, не приймаються колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження такої шкоди.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції судової практики щодо розгляду аналогічних справи є безпідставними та суперечать чинному законодавству, згідно якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч.1 ст. 8 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом враховано характер отриманого професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Тому доводи апеляційної скарги про те, що розмір моральної шкоди не відповідає конкретним обставинам справи і порушує принцип розумності та справедливості, колегія суддів до уваги не приймає.

Інші доводи представника відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці та спростовуються вищевикладеним.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: