ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/967/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі головуючого - судді Парамонова М.Л., при секретарі Стрільчук Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 29.10.2014 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним.

Позивачка ОСОБА_2 зазначала, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 з 23.05.2006 року; під час шлюбу - у травні 2012 року вона разом з чоловіком за спільні кошти придбали автомобіль Volkswagen Transporter, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2, який є спільною сумісною власністю.

Починаючи з серпня 2014 року, подружжя (сторони) фактично припинили проживання однією сім»єю та ведення спільного господарства, зазначений автомобіль залишився у користуванні ОСОБА_3 (відповідача 1).

У жовтні 2014 року позивачці стало відомо про факт відчуження автомобіля чоловіком іншій особі, якою є ОСОБА_4 (відповідач 2); згоди на відчуження автомобіля позивачка не надавала.

Відчуження автомобіля відбулося на підставі довідки-рахунку ВІА №810657 від 01.10.2014 року, тобто між відповідачем 1 та відповідачем 2 було укладено угоду купівлі-продажу автомобіля; після чого автомобіль Volkswagen Transporter, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 (спірний автомобіль) зареєстрований на ім»я ОСОБА_4 (відповідача 2) під номерним знаком НОМЕР_3.

Оскільки відчужений автомобіль є цінним майном, згоду на продаж якого, у тому числі письмову, позивачка не надавала, тому відчуження автомобіля є неправомірним, чим порушені законні права позивачки та їй завдано значних збитків, тому позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом та просить суд постановити рішення, яким: 1) визнати недійсним правочин відчуження транспортного засобу Volkswagen Transporter, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відповідно довідки-рахунку ВІА №810657 від 01.10.2014 року; 2) визнати недійсним реєстраційний запис ВРЕР-11 УДАІ в м. Києві від 01.10.2014 року, згідно якого право власності на автомобіль Volkswagen Transporter, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 зареєстровано на ім»я ОСОБА_4.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_5 уточнені позовні вимоги - в редакції від 12.03.2015 року підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві; відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове

засідання не з»явились повторно; про час та місце розгляду справи відповідачі були повідомлені належним чином, будь-яких заяв-клопотань від них не надходило.

Судом відповідно до положень ст.224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивачки в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування).

В судовому засіданні встановлено: згідно наданої копії свідоцтва про шлюб - ОСОБА_2 (позивачка) та ОСОБА_3 (відповідач 1) перебувають в зареєстрованому шлюбі з 23.05.2006 року (а.с.9).

Ствердження позивачки ОСОБА_2 про те, що під час шлюбу подружжям було придбано автомобіль Volkswagen Transporter, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2, який є спільною сумісною власністю позивачки та відповідача 1, підтверджуються обліковою карткою зазначеного автомобіля, виданою ВРЕР-11 УДАІ в м. Києві 16.09.2014 року, згідно якої зазначений автомобіль зареєстровано на ім»я ОСОБА_3 (відповідача 1), дата реєстрації (перереєстрації у зв»язку з переобладнанням) 23.05.2012 року (а.с.23); інших даних щодо підстави набуття автомобіля у власність сторонами до матеріалів справи не надано.

Згідно наданої довідки від 25.09.2014 року суб»єкта оціночної діяльності ОСОБА_6 - «автомобіль Volkswagen Transporter Т5, 2005 року випуску, що належить ОСОБА_3, на вересень 2014 року має орієнтовну ринкову вартість 91920,00 грн.» (а.с.5 - копія).

Копія даної довідки надана до матеріалів справи позивачкою, при цьому зазначена довідка датована 25.09.2014 року та видана на запит саме ОСОБА_2 (позивачки), тобто ще до відчуження автомобіля.

Як вбачається з реєстраційної картки транспортного засобу - автомобіля Volkswagen Transporter, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, зазначений автомобіль зареєстрований на ім»я нового власника - ОСОБА_4, на підставі довідки- рахунку №ВІА810657 від 01.10.2014 року, автомобіль зареєстровано під номерним знаком НОМЕР_3, попередній знак - НОМЕР_2 (а.с.54).

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.6, 627 ЦК України сторони договору є вільними в укладенні договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1, 3, 5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1, 3, 5 ст.203 цього Кодексу.

Відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 будь-яких пояснень по суті справи судові не надано.

За встановлених обставин, суд вважає, що ствердження позивачки про те, що спірний автомобіль є спільним майном подружжя, який відчужений одним з подружжя без згоди іншого, що є підставою для визнання угоди про відчуження автомобіля недійсною (без застосування наслідків недійсності угоди), не доведені в судовому засіданні достатніми та належними доказами; позивачкою не ставиться питання щодо розподілу спільного майна подружжя, у тому числі про

стягнення грошової компенсації належної позивачці частки у спільному майні, що може бути належним способом захисту у разі порушення права співвласника.

Отже, аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи та надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 у повному обсязі.

Керуючись ст.15, 30, 60, 209-218, 224-228 ЦПК України, на підставі ст.11-16, 203, 207, 215, 216 ЦК України, ст.60, 61, 65 СК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину з відчуження транспортного засобу - автомобіля Volkswagen Transporter 2005 року випуску, номер кузова/шасі НОМЕР_1, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 згідно довідки-рахунку ВІА №810657 від 01.10.2014 року, та визнання недійсним реєстраційного запису щодо права власності на зазначений автомобіль на ім»я ОСОБА_4 - відмовити.

За письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення до суду першої інстанції, заочне рішення може бути переглянуто судом, який постановив рішення.

За загальним правилом, а також у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено сторонами до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення або з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: Парамонов М.Л.