Справа № 346/5972/14-ц
Провадження № 2/346/100/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

у складі: головуючої-судді ОСОБА_1,

секретаря Матушевської Г.Д.,

з участю представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Коломия справу за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_6 акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про стягнення грошових коштів (депозиту), відшкодування збитків та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_6 акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про стягнення грошових коштів (депозиту) згідно укладеного в м.Євпаторія АР Крим 04.02.2014 року договору № SAMDN4314 "Вклад Стандарт"та відшкодування моральної шкоди.

Представник позивача в судовому засіданні уточнивши позовні вимоги пояснив, що 04 лютого 2014 року позивач позивач ОСОБА_5 передав ОСОБА_6 акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк» ) грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі, про що було укладено договір № SAMDN4314 (вклад «Стандарт») в м. Євпаторія, Автономної Республіки Крим.

Пунктом 28 Договору підтверджено, що станом на 04 лютого 2014 року на депозитному вкладі знаходиться 11 903,81 дол. США, на суму вкладу щомісячно нараховуються відсотки по ставці 9 % річних на рахунок № 0870, мінімальний термін вкладу становить 6 місяців.

В звязку з подіями, що мали місце в березні місяці 2014 року, в Автономній Республіці Крим, позивач ОСОБА_5 23 квітня 2014 року подав до Коломийського відділення № 2 ПАТ КБ «ПриватБанк» заявку № 945441 з проханням перевести його вклад у відділення банку за місцем його реєстрації. У відповіді на подану заяву його було повідомлено, що для переведення відкритого депозитного вкладу необхідно переукласти відповідний договір строком на пять років з правом користування лише відсотками, які будуть щомісячно нараховуватися на суму депозитного вкладу.

Вказує, що аналогічні відповіді зі сторони банку позивач ОСОБА_5 отримував в телефонному режимі з центрального офісу ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до умов договору позивач ОСОБА_5 звернувся з вимогою щодо повернення суми депозитного вкладу та відсотків. 04 вересня 2014 року провідним спеціалістом ОСОБА_7 позивачу повідомлено, що банк отримав його заяву, однак у відповіді банку не зазначено про результати вирішення питання щодо повернення належних позивачу ОСОБА_5 грошових коштів, а лише містяться загальні фрази без будь-якого намагання вирішити спірну ситуацію.

Зазначає, що згідно п. 6 вищевказаного договору, шість місяців це мінімальний строк вкладу по закінченні якого вкладник має право забрати вклад і отримати нараховані відсотки в повному обсязі без застосування зменшеної відсоткової ставки, зазначеної в п.12 цього договору за дострокове повернення вкладу

Вказує, що відповідно до діючого законодавства слід навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним Банком України на день ухвалення рішення. Станом на 30 червня 2015 року 100 дол. США за офіційним курсом НБУ становить 2101,53 грн. Таким чином, сума депозиту, яка підлягає стягненню з відповідача становить 250 164,13 грн. (11 903,81 дол. США х 2101,53 грн.).

Враховуючи, що в рішенні суду необхідно зазначати суму коштів в національній валюті - гривні, позивач вимушений буде переводити відповідну суму з національної валюти в долари США, що спричинить йому додаткових збитків. Так, за комерційним курсом валют в Україні станом на 30 червня 2015 року для купівлі 100 дол. США необхідно сплатити 2 245,00 грн.

Таким чином, у випадку стягнення судом по офіційному курсу НБУ суми депозитного вкладу в розмірі 250 164,13 грн., то для купівлі позивачем суми 11 903,81 дол. США за комерційним курсом, необхідно буде сплатити 267 240,53 грн. (11 903,81 х 2245,00), тобто на 17 076,40 грн. більше, що вважатиметься додатковими збитками позивача.

Станом на 30 червня 2015 року відповідач добровільно не повернув як суму депозитного вкладу, так і відсотків за користування належними позивачу грошовими коштами, а тому позивачем нараховуються відсотки за період з 05.08.14р. по 30.06.15р., які становлять суму 1500,48 дол. США, виходячи з наступного:

- 11 903,81 дол. США х 9 % річних = 1071,34 дол. США за один рік;

- 1071,34 : 12 місяців = 89,28 дол. США за один місяць;

- 89,28 дол. США : 31 день = 2,88 дол. США за один день.

Відсотки за умовами договору протягом дії депозитного вкладу:

89,28дол. США х 6 місяців (з 04.02.14р. по 04.08.14р.) = 535,68 дол. США.

Прострочені відсотки за період користування банком депозитним вкладом після закінчення дії Договору та на час винесення судом рішення:

- 89,28 дол. США х 10 місяців (з 05.08.14р. по 05.06.15р.) = 892,80 дол. США;

- 2,88 дол. США х 25 днів (з 06.06.15р. по 30.06.15р.) = 72,00 дол. США.

Всього 535,68 дол. США + 892,80 дол. США + 72,00 дол. США = 1500,48 дол.США.

Таким чином, за офіційним курсом НБУ станом на 30 червня 2015 року сума неповернутих відсотків становить 31 533,03 грн. (1500,48 дол. США х 2101,53 грн.).

Зазначає, що для купівлі 1500,48 дол. США за комерційним курсом необхідно буде сплатити 33 685,77 грн. (1500,48 дол. США х 2245,00 грн.), що на 2 152,74 грн. (30 939,26 31 533,03) більше, що також вважатиметься додатковими збитками позивача.

Крім того, вважає, що слід стягнути 3 % річних , а саме:

Сума боргу х 3 % / 365 (кількість дні у році) х кількість днів прострочення.

11 903,81 дол. США (сума депозиту), що в еквіваленті до гривні за офіційним курсом НБУ України на 30 червня 2015 року становить 250 164,13 грн.( 250 164,13 х 3 % = 7 650,64 грн. / 365 = 20,56 грн. за один день х 324 (з 05.08.14р. - дата закінчення дії депозитного договору до 30 червня 2015 року) = 6 661,44 грн.)

Просить суд стягнути вищевказані суми, а також спричинену позивачу моральну шкоду, яка полягала в тому, що протягом тривалого часу, а саме з квітня 2014 року по даний час позивач неодноразово звертався до відповідача з проханнями, телефонними дзвінками, поїздками, з метою повернення його коштів. На це витрачались кошти, хвилювання, час. Кошти, які позивач мав намір повернути після закінчення дії договору необхідні були для придбання власного житла . На даний час він не працевлаштований, його дружина вагітна і відмова відповідача у поверненні належних позивачу грошових коштів порушує законне право власності позивача ОСОБА_5 на них, та приводить до щоденних емоційних переживань Моральну шкоду оцінює в 5000 грн. .

Представники відповідача позовні вимоги не визнали, мотивуючи тим, що у відповідності до положень ч.1 ст.3 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України, територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України.

З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, беручи до уваги Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 Про часткову мобілізацію, ОСОБА_8 України Про затвердження Указу Президента України Про часткову мобілізацію, Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року № 1139-УІІ Про боротьбу за звільнення України, ОСОБА_8 України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України, ураховуючи неможливість здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України Про банки і банківську діяльність, Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму, Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю, інших нормативно-правових актів НБУ, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, Правлінням Національного банку України прийнято Постанову від 6 травня 2014 року № 260 Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (далі Постанова НБУ № 260).

Згідно з п.5 Постанови НБУ № 260 банки, у тому числі ПАТ КБ ПриватБанк, зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території АР Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Рішенням Центрального банку Російської Федерації (ОСОБА_9) № РН-ЗЗ/І від 21.04.2014 року припинено з 21 квітня 2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя ПАТ КБ ПриватБанк. За законодавством України чинність на окупованій території Автономної Республіки Крим нормативних актів Російської Федерації не визнається, та вони не підлягають виконанню. В той же час, наявність вказаного рішення Банку ОСОБА_9 щодо припинення діяльності на території АРК ПАТ КБ ПРИВАТБАНК унеможливлювало діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та міста Севастополя Філії Кримське РУ ПАТ КБ ПриватБанк.

Таким чином, відокремлений підрозділ ПАТ КБ ПриватБанк на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність, після окупації АРК та міста Севастополя.

Вказують, що окупаційна влада ще з травня 2014 року фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ ПриватБанк, що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу Філії Кримське РУ ПАТ КБ ПриватБанк, а саме: приміщень банку, банкоматів, терміналів, транспортних засобів та т.і. У зв'язку з цим відповідач не мав доступу до свого майна, що призначене для діяльності банківської установи на території АРК, не мав доступу до договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, документів каси, готівки. Були арештовані також права за зобов'язаннями банку, у тому числі і права вимоги, і борги за всіма зобов'язаннями. Крім того, відповідно до Постанов АР Республіки Крим № 2085-6/14 від 30.04.2014 року, № 2474-6/14 від 03.09.2014 року, до майна, яке підлягає націоналізації, та обліковується як власність Республіки Крим, віднесено також майно ПАТ КБ ПриватБанк, що знаходиться на території АРК та міста Севастополя. З цих причин відповідач також не мав можливості здійснювати банківську діяльність на окупованій території. У засобах масової інформації неодноразово оприлюднювалася офіційна інформація, що майно ПАТ КБ ПриватБанк, яке знаходиться на території Криму, буде реалізоване, а за рахунок цих коштів здійснюватиметься розрахунок з вкладниками відповідача.

Зазначили, що відповідно до ч.6 ст.5 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Таким чином, Законом України встановлено, на кого саме покладається відповідальність за відшкодування шкоди у результаті окупації.

04.02.04.2014 року прийнято ОСОБА_8 № 39-ФЗ Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя. Метою цього Закону є забезпечення захисту інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, що зареєстровані та (чи) діють на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя станом на 16 березня 2014 року. У відповідності до ст.4 цього Закону, Державна корпорація Агентство з страхування вкладів (далі Агентство) заснувало Агента у формі автономної некомерційної організації з метою реалізації цього ОСОБА_8 закону, передає йому майно, видає щодо Агента розпорядчі акти та здійснює інші повноваження, що передбачені цим ОСОБА_8 законом.

Як вказано вище, Банком ОСОБА_9 було прийнято рішення № РН-ЗЗ/І від 21.04.2014 року про припинення з 21 квітня 2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя ПАТ КБ ПриватБанк.

Вказане було підставами для придбання автономною некомерційною організацією Фонд захисту вкладників (далі АНО ФЗВ) прав (вимог) по вкладам і здійснення компенсаційних виплат у порядку, встановленому статтями 7 та 9 ОСОБА_8 Закону від 2 квітня 2014 року № 39-ФЗ. Згідно з ст.7 ОСОБА_8 Закону № 39-ФЗ Банком ОСОБА_9 направлено на адресу АНО ФЗВ повідомлення про виникнення підстав для придбання АНО ФЗВ прав (вимог) по вкладам, що розміщені в структурних підрозділах банків. Таким чином, АНО ФЗВ законодавством РФ призначено, а АНО ФЗВ взяв на зобовязання, здійснювати компенсаційні виплати у тому числі вкладникам Філії Кримське РУ ПАТ КБ ПриватБанк, поза волею відповідача.

У відповідності до систематичних повідомлень, що розміщував АНО ФЗВ на офіційному сайті - http ://fzvklad.ru/ - АНО ФЗВ замінив ПАТ КБ ПриватБанк за всіма зобов'язаннями відповідача, що укладалися працівниками Філії Кримське РУ ПАТ КБ ПриватБанк - не лише депозитними, але і за орендними, кредитними та т.і. Так, на сайті розміщено номер рахунку АНО ФЗВ, на який пропонувалось здійснювати зарахування заборгованості та чергових платежів за кредитним договорами, що укладалися Кримською філією банку http://www.fzvklad.ru/news/27/. Також неодноразово АНО ФЗВ зазначалось, що виплата компенсацій вкладникам ПАТ КБ ПриватБанк буде здійснюватися за рахунок майна відповідача на території АРК.

Ухвалою Центрального районного суду м.Сімферополя від 21.04.2014 року АНО ФЗВ передано в довірче управління майновий комплекс Філії Кримське РУ ПАТ КБ ПриватБанк, у зв'язку з чим АНО ФЗВ користується, володіє розпоряджається всім майном ПАТ КБ ПриватБанк, що знаходиться на території АРК та міста Севастополя: нерухомістю, транспортом, банкоматами, терміналами, грошовими коштами, правами за всіма зобов'язаннями, а не лише депозитами. Ухвалою Центрального районного суду м.Сімферополя від 04.06.2014 року АНО ФЗВ призначено управляючим майном банку за всіма зобов'язаннями (у тому числі кредитним, орендним та т.і.), а також АНО ФЗВ ухвалою суду уповноважено здійснювати угоди щодо майна банку. Також в ухвалі вказано, що АНО ФЗВ передано права виконавчих органів банку щодо майнового комплексу банку на території АРК та міста Севастополя.

Крім того, заочним рішенням Центрального районного суду м.Сімферополя Республіки Крим від 16.09.2014 року зобов'язано ПАТ КБ ПриватБанк в особі Кримського регіонального управління припинити протиправні дії (бездіяльність), які проявляються у невиконанні зобов'язань, які випливають з укладених договорів банківського вкладу та договорів банківського рахунку на суму 5.85 рублів

Вказують, шо позивач не довів відсутність вимоги позивача до державних та недержавних установ Російської Федерації за аналогічними підставами та те, що його позовні вимоги не входять до складу загальної суми, визначеної заочним рішенням Центрального районного суду м.Сімферополя Республіки Крим від 16.09.2014 року.

Вважають, викладені факти у сукупності свідчать про те, що зобов'язання за договорами депозитного вкладу, укладеними працівниками Філії Кримське РУ ПАТ КБ ПриватБанк, виконує АНО ФЗВ, за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та міста Севастополь, а тому ПАТ КБ ПриватБанк є неналежним відповідачем у справі.

Крім того в обґрунтування заперечень посилається на те, що позивачем не надано примірник договору , а представлені копії є неналежно оформлені, що позивачнм не надано доказів про зарахування на депозитний рахунок коштів.

Щодо стягнення моральної шкоди, то, зазначають, що в діях ПАТ КБ ПриватБанк не було жодного порушення законодавства. Крім того, в позовній заяві відсутні підтвердження факту спричинення позивачеві моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями вони спричинені , а також докази погіршення стану здоровя та підтвердження морального страждання позивача . Просять в задоволенні позовних вимог відмовити

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами 12 квітня 2013 року укладено договір про заощадження № SAMDN6871 (вклад «Депозит Плюс на 12 мес.») згідно котрого позивач ОСОБА_5 передав ПАТ КБ «Приватбанк» в особі голови правління ОСОБА_10, грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі.(а.с.153 зв.ст.).

З договору № SAMDN6871 вбачається, що сума вкладу становила 10 000 грн., банк відкриває вкладнику особовий рахунок № 8671 на який зараховується вклад і на який зараховуються відсотки по вкладу в розмірі 18 % річних .

12 квітня 2013 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору № SAMDN6871 про те, що банк збільшує процентну ставку по вкладу на 2 % річних.(а.с.152-153)

За умовами п. 18 договору № SAMDN6871 сторони домовилися, що при заключенні договору банком використовується факсимільне відтворення підпису голови правління банку, а також відтворюється відтиск печатки банку технічними друкованими засобами.

На виконання умов договору № SAMDN6871 позивач вніс до каси банку грошові кошти в сумі 10 000 грн., що підтверджено квитанцією № 2 від 12 квітня 2013 року.(а.с.154)

За умовами договору № SAMDN6871 позивач вправі був поповнювати свій вклад.

Квитанцією від 28 вересня 2013 року підтверджено, що на рахунок позивача відповідачем зараховано 2 000,00 грн. Квитанцією від № SIE00028GU від 08 жовтня 2013 року підтверджено про зарахування на рахунок позивача 25 991,42 грн. Квитанцією від № SIE00028FJ від 08 жовтня 2013 року підтверджено про зарахування на рахунок позивача 27 590,54 грн. квитанцією від 12 жовтня 2013 року підтверджено про внесення на рахунок позивача 31 755,00 грн. Всього позивачем було внесено 97 336,96 грн. на відкритий йому рахунок № 8671. (а.с.155)

Відповідачем на виконання умов договору № SAMDN6871, а саме за користування депозитним вкладом нараховані відсотки в розмірі 7 467,39 грн., тобто на депозитному вкладі позивача, а саме на рахунку № 8671 знаходилася сума в розмірі 104 804,35 грн.

04 лютого 2014 року позивач подав заяву якою повідомив банк про те, що згідно умов договору № SAMDN6871 від 12 квітня 2013 року просить банк розірвати договір і надав доручення банку за гривню з його рахунку в сумі 104 039,34 грн. купити іноземну валюту USD по курсу банку 8,74 і куплені кошти в іноземній валюті на суму 11 903,81 USD зарахувати на вклад № SAMDN4314.(а.с.151)

04 лютого 2014 року між сторонами укладено договір № SAMDN4314 (вклад «Стандарт») за яким позивач передав відповідачу ПАТ КБ «Приватбанк», в особі голови правління ОСОБА_10, грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі.(а.с.6)

З договору № SAMDN4314 вбачається, що сума вкладу становить 11 903,81 USD, банк відкриває вкладнику особовий рахунок № 0870 на який зараховується вклад і на який зараховуються відсотки по вкладу в розмірі 9 % річних.

За умовами п. 21 договору № SAMDN4314 сторони домовилися, що при заключенні договору банком використовується факсимільне відтворення підпису голови правління банку, а також відтворюється відтиск печатки банку технічними друкованими засобами.

Позивачем на підтвердження договірних домовленостей з відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» долучено до матеріалів справи примірник договору № SAMDN6871 (вклад «Депозит Плюс на 12 мес.») від 12 квітня 2013 року та додаткову угоду до договору № SAMDN6871 від 12 квітня 2013 року з факсимільним відтворенням підпису голови правління банку ОСОБА_10, факсимільним відтиском печатки юридичної особи ПАТ КБ «Приватбанк», а також квитанції про внесення (перерахування) грошових коштів на рахунок № 8671.

Судом оглянуто оригінали квитанцій та договір № SAMDN6871 (вклад «Депозит Плюс на 12 мес.») від 12 квітня 2013 року з додатковою угодою до нього з оригіналом підпису працівника ОСОБА_11, якою оформлено відповідні документи зі сторони банку, на обох документах.

Також позивачем долучено до матеріалів справи договір № SAMDN4314 (вклад «Стандарт») від 04 лютого 2014 року з факсимільним відтворенням підпису голови правління банку ОСОБА_10, факсимільним відтиском печатки юридичної особи ПАТ КБ «Приватбанк» та з оригінальним підписом позивача, оригінальним підписом працівника банку ОСОБА_12, якою оформлено договір, та мокрим оригінальним відтиском штампу банку з відміткою «Філія «Кримське регіональне управління» ПАТ КБ «»Приватбанк» МФО 384436 ОСОБА_12С.». До даного договору позивачем також долучено заяву від 04 лютого 2014 року з копією підпису позивача та мокрим оригінальним відтиском штампу банку з відміткою «Філія «Кримське регіональне управління» ПАТ КБ «Приватбанк» МФО 384436 ОСОБА_12С.». Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що працівник філії «Кримське регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_12 не є працівником юридичної особи ПАТ КБ «ПриватБанк» та не входить до штатного розпису працівників ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Статтею 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» встановлено, що електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки). Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму.

Згідно п. 1.1.3.2.29 Умов та Правил надання послуг ПАТ КБ «Приватбанк» розміщених в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua під час укладення договору банк може використати факсимільне відтворення підпису особи, уповноваженої підписувати такі договори, а також відтворення відбитка печатки технічними друкованими засобами.

Згідно п. 2.5.1.3 Умов та правил надання банківським послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» передбачено, що після завершення прийому готівкових коштів, клієнту видається квитанція або чек, що підтверджує внесок готівкових коштів, які містять інформацію про назву банку, дату здійснення операції, час здійснення операції, прізвище, ім'я, по батькові і підпис співробітника, який прийняв готівкові кошти, електронний цифровий підпис касира банку.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

При вирішенні питання щодо дотримання сторонами письмової форми договору депозитного вкладу судом враховано п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 відповідно до якого встановлено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується, зокрема, договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до п.п. 2.9. п. 2 розділу IV Постанови правління Національного банку України «Про затвердження Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні» від 01 червня 2011 року № 174 встановлено, що банк (філія, відділення) зобовязаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції, а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Згідно п. 3.2. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 передбачено, що грошові кошти на вкладні (депозитні) рахунки фізичних осіб можуть бути внесені готівкою, перераховані з іншого вкладного (депозитного) рахунку або поточного рахунку і повертаються банками готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок.

Згідно п. 10.12 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (надалі Інструкція № 492) передбачено, що кошти на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть бути внесені вкладником готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку.

Згідно п. 1.1.3.2.34 Умов та правил надання банківським послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» передбачено, що для виконання безготівкових переказів клієнта у валюті, відмінній від валюти рахунка Клієнта, Банк має право купувати/продавати іноземну валюту на МВРУ від імені та за дорученням клієнта (за курсом МВРУ для цієї операції на дату її проведення), з відшкодуванням Банку витрат на сплату зборів, комісій та вартості наданих послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ст. 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківськими рахунками виступають рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобовязання банку стосовно його клієнта і контрагентів, та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Відповідно до положень цієї статті операції за рахунком це сукупність банківських операцій по зарахуванню, видачі або перерахуванню грошових коштів. При цьому під видачею розуміється операція по списанню грошових коштів із рахунка клієнта і видача їх готівкою.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» основними видами рахунків, залежно від їх призначення, є поточні та депозитні (вкладні) рахунки.

Поточним рахунком визнається рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей та для здійснення усіх видів операцій за цим рахунком відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Поточні рахунки відкриваються фізичним особам для зберігання коштів, отримання готівки та проведення безготівкових рахунків у національній валюті з юридичними та іншими фізичними особами.

Вкладний (депозитний) рахунок це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк та під визначений процент відповідно до умов договору.

Як вбачається з положень ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. При цьому ОСОБА_9 має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на свій розсуд.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

В ч. 2 ст. 1066 ЦК України передбачено, що банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Пунктом 3.2. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних ) операцій з юридичними і фізичними особами встановлено, що грошові кошти на вкладні (депозитні) рахунки фізичних осіб можуть бути внесені готівкою, перераховані з іншого вкладного (депозитного) рахунку або поточного рахунку і повертаються банками готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок. Банки можуть відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту) перераховувати фізичним особам нараховані проценти за вкладами (депозитами) на їх поточний рахунок, для поповнення вкладу (депозиту) або видавати готівкою.

Згідно відповіді від 04 вересня 2014 року № 20.1.0.0.0/7-20140903/1030 на адресу позивача, відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» зазначив про обмеження можливості проведення банківських операцій у звязку з окупацією АР Крим, при цьому ПАТ КБ «Приватбанк» не заперечував факту наявності укладеного між сторонами договору та зобовязання щодо повернення депозитного вкладу, процентів по ньому.

Пунктом 3.3. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних ) операцій з юридичними і фізичними особами встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги фізичної особи про повернення вкладу (депозиту) банк зобовязаний прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі фізичній особі письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги га облік, дати видачі повідомлення, прізвища, імя та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку. Банк зобовязаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту).

На підставі наведеного суд прийшов до наступних висновків: між сторонами 12 квітня 2013 року було укладено договір депозитного вкладу на суму 97 336,96 грн. На підтвердження факту укладення договору, його відповідності вимогам чинного законодавства України та досягнення сторонами всіх істотних умов договору банком були нараховані проценти в розмірі 7 467,39 грн. 04 лютого 2014 року між сторонами розірвано договір депозитного вкладу від 12 квітня 2013 року, на суму вкладу (депозиту) і нарахованих процентів було придбано іноземну валюту в розмірі 11 903,81 USD, яку зараховано на інший рахунок та укладено інший договір депозитного вкладу в результаті чого між сторонами виникли зобовязання виконувати умови договору від 04 лютого 2014 року.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад) (ч. 1 ст. 1060 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За змістом зазначеної норми закону та ст. 1058 ЦК України, яка регулює правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу, зобовязання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпорядитися на свій розсуд вкладом.

На неодноразові звернення позивача щодо повернення коштів відповідач належним чином не реагував.

За таких обставин, позивач відповідно до умов спірного договору звернувся до відповідача з заявою від 26 серпня 2014 року про повернення банківського вкладу з нарахованими процентами, чим засвідчив свої наміри припинити дію договору.(а.с.8).

Положеннями ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст. 9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Посилання представника відповідача щодо неналежності ПАТ КБ «ПриватБанк», як відповідача, судом не береться до уваги, оскільки кошти вносились позивачем, як громадянином України, у відділенні банку на території АР Крим, яка станом на час розгляду справи окупована, договір № SAMDN4314 (вклад «Стандарт») від 04 лютого 2014 року укладено між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, місцезнаходження якої розташоване у м. Дніпропетровську, а також, що згідно ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відповідач відповідає за своїми зобовязаннями всім своїм майном відповідно до діючого законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є громадянином України, його місце проживання зареєстроване в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилання представника відповідача на нормативні акти Російської Федерації суперечать положенням ст. ст. 5, 10 ЦК України, відповідно до яких цивільні відносини регулюються однаково на всій території України. Основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Актами цивільного законодавства є Цивільний кодекс України та інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України..

Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1ст. 525 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).

Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи сума депозитного вкладу станом на час розгляду справи становить 11 903, 81 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 250 164,13 грн.

Відповідач не довів суду, що сума вкладу є іншою, що він не виконував умов договору по поверненню депозитного вкладу, а позивач вклад повністю та/або частково отримав.

Договором № SAMDN4314 «Вклад Стандарт» від 04 лютого 2014 року, Умовами і правилами розміщення депозитних вкладів у банку (п.п. 2.2.1.1-2.2.1.8) передбачений обовязок банку нарахувати та виплатити (або перерахувати на карту/рахунок) проценти у визначеному договором розмірі. Відповідач не довів того, що він не виконував умов договору по перерахуванню відсотків, а позивач відсотки отримав.

За таких обставин, вклад та проценти підлягають виплаті позивачу у розмірі, визначеному договором.

Позивач надав розрахунок процентів за договором № SAMDN4314 «Вклад Стандарт» від 04 лютого 2014 року, де вказав, що ним нараховано проценти за період з 05.08.14р. по 30.06.15р. та становлять суму 1500,48 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 30 червня 2015 року становить 31 533,03 грн.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін; докази подаються сторонами; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач своїм правом надати зауваження чи заперечення щодо розрахунку позивача не скористався.

Позивач надав докази на підтвердження своїх вимог по стягненню суми вкладу (депозиту) та процентів, натомість відповідач своїми доводами їх не спростував.

Що стосується заявлення позивачем вимог про стягнення з відповідача збитків в сумі 17 076,40 грн. та 2 152,74 грн. для купівлі долара США за комерційним курсом, а також моральної шкоди в розмір 5 000 грн., то вони не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Разом з тим, позивачем не надано жодних доказів того, що він вчиняв будь - які дії щодо укладення договорів з ПАТ «ПриватБанк», або ж звертався до відповідача з приводу перерахування коштів на інші рахунки в інших банках, тому дана вимога є необґрунтованою та не може бути задоволена.

Щодо стягнення на користь позивача 5 000,00 грн. завданої моральної шкоди , то суд важає, що позивач ОСОБА_5 та його представник не представили переконливих доказів заподіяння такої шкоди. Крім того, правовідносини, що виникли між сторонами в даній справі є договірними, тому відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення законом не передбачено.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних як способу захисту майнового права та інтересу позивача, в сумі 6 661,44 грн., то така вимога підлягає до задоволення, оскільки відповідачем не виконано взятих на себе зобовязань за умовами договору.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за змістом ст. 552, ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави 2 883,59 грн. судового збору.

На підставі наведеного та ст.ст. 16,22,23,525, 526, 627,1058, 1060, 1061,1066 ЦК України, керуючись ст., ст. 88, 214-216, 218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) суму банківського вкладу (депозиту) за Договором № SAMDN4314 «Вклад Стандарт» укладеного 04 лютого 2014 року у валюті вкладу в розмірі 11 903 (одинадцять тисяч девятсот три) дол. США 81 центів, що в еквіваленті до гривні за офіційним курсом Національного Банку України станом на 30 червня 2015 року становить 250 164 (двісті пятдесят тисяч сто шістдесят чотири) грн. 13 коп

Стягнути з ОСОБА_6 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) суму відсотків в розмірі 1 500 (одна тисяча пятсот) дол. США 48 центів, що в еквіваленті до гривні за офіційним курсом Національного Банку України

Стягнути з ОСОБА_6 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) суму 3 % річних в розмірі 6 661 (шість тисяч шістсот шістдесят одна) грн. 44 коп. за порушення грошового зобовязання.

Стягнути з ОСОБА_6 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () на користь держави судовий збір в сумі 2883 грн.59 коп.

В решті позову відмовити

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, або отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, або отримання його копії.

Суддя Беркещук Б. Б.