Провадження №: 2/752/4865/15
У Х В А Л А

30.07.2015 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Ладиченко С.В., розглянувши матеріали позовної заяви за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третіх осіб Головного управління юстиції у м. Києві, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Левцун Анатолія Олеговича, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко Олексія Володимировича про визнання заповіту та договору довічного утримання недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися з позовом ОСОБА_3, третіх осіб Головного управління юстиції у м. Києві, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Левцун А.О., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко О.В. про визнання заповіту та договору довічного утримання недійсним.

Відповідач ОСОБА_3 згідно адресної довідки проживає за адресою АДРЕСА_1, що територіально відноситься до Деснянського району м. Києва.

На обґрунтування подання позову до Голосіївського районного суду м. Києва позивачу посилаються на ст.114 ЦПК України(виключна підсудність).

Відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Підсудність справ про спадкування визначається за правилами ст.109 ЦПК України.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01.03.2013 року надається роз'яснення з приводу застосування ст.114 ЦПК України судами, а саме вказано що: «перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (ст.114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально».

В позовній заяві позивачі просять визнати недійсними два різних правочини, укладених в різні дати, посвідчених різними особами, які мають різні юридичні наслідки, та не пов'язані між собою.

А ні з резолютивної частині позовних вимог позовної заяви, а ні з відповіді державного нотаріуса № 5485/02-14 від 25.09.2014 р. на яку посилаються в позові позивачі, немає вказівки на місце знаходження нерухомого майна за заповітом та договором довічного утримання.

Відповідно до п.41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних т і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01.03.2013 року, «перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність(ст.114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально».

Тому позов не може бути пред'явлений до Голосіївського районного суду м. Києва з підстав виключної підсудності.

За приписом п. 4 ч.3 ст.121 ЦПК України позовна заява повертається позивачу у випадках коли справа не підсудна цьому суду.

За приписом ст.115 ЦПК України, якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження по справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала. Ухвала суду разом із заявою та всіма додатками до неї надсилається позивачеві.

Керуючись ст.ст. 114, 115, п.4 ч.3 ст. 121 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третіх осіб Головного управління юстиції у м. Києві, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Левцун Анатолія Олеговича, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко Олексія Володимировича про визнання заповіту та договору довічного утримання недійсним повернути позивачам для подання до належного суду.

Копію ухвали направити позивачам.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя С.В. Ладиченко.