Справа №592/3916/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1307/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Собини О. І. , Околота Г. М.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В.Фрунзе»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 травня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе» про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 травня 2015 року частково задоволено позов ОСОБА_3.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе» на користь ОСОБА_3 6000 грн. для відшкодування моральної шкоди.

Відмовлено у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе» судовий збір в дохід держави в сумі 243 грн. 60 коп.

Вказане рішення суду відповідач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ПАТ «СМВО ім. М.В. Фрунзе», посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

В доводах апеляційної скарги зазначається, що позивач не довів наявності факту спричинення йому моральної шкоди, так як надані ним докази свідчать лише про можливість її заподіяння, але не констатують сам факт цього.

Крім того, судом не доведено факту порушення прав позивача на безпечні та нешкідливі умови праці саме з вини відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 з 18 серпня 1983 року по 08 травня 2014 року працював на різних роботах у ВАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе», в тому числі і котельником, тобто повязаних зі шкідливими та небезпечними умовами праці, після чого був звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію по інвалідності за ст.38 КЗпП України (а.с.5-6).

З 05 січня 2015 року по 29 січня 2015 року він перебував на обстеженні в клініці НДІ ГП та ПЗ Харківського національного медичного університету, де йому повідомили про наявність професійного захворювання (а.с.9).

З акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 16 від 16 лютого 2015 року вбачається, що комісією у складі представників відповідача, головного спеціаліста Сумського міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Сумській області, зав. відділення профілактичних медичних оглядів КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 4» та страхового експерта з охорони праці відділу організації профілактики нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань ВД ФССНВ і ПЗ України у відділенні м. Суми було проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у позивача і йому був встановлений діагноз: (J 44.8) хронічне обструктивне захворювання легень токсико-пилової етіології другої стадії в фазі нестійкої ремісії; (J 43.8) емфізема легень другого ступеню; легенева недостатність другого ступеню; (Н 83.3) хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (ІІІ ступень) за класифікацією ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та вказано, що захворювання професійне, від тривалого впливу виробничого шуму, встановлено вперше в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ ППЛЕК 28 січня 2015 року.

Крім того, встановлений супутній діагноз: (І 11.0) гіпертонічна хвороба ІІ стадії, 2 ступень, помірний ризик 2; (К 26) виразкова хвороба 12 палої кишки, неактивна фаза, ремісія; (J 31.2) хронічний фарингіт, ремісія; (J 34.2) викривлення носової перетинки; (М 42.1) розповсюджений остеохондроз та спондилоартроз хребта переважно шийного і попереково-крижового відділів, стан після оперативного видалення в 2013 році (14 серпня 2013 року, 27 листопада 2013 року), гриж дисків С4-С5-С6 і L4-L5 зі стенозом хребтового каналу, двостороннім корінцевим синдромом L5-S1 помірно вираженим парезом лівої руки, стійким больовим синдромом і значним обмеженням осьової і рухової функції хребта; (Н 31.8) гіпертонічна ангіопатія сітківки.

В цьому ж акті наголошено, що професійні захворювання у позивача виникли у звязку з недосконалістю технологій, неефективним використанням засобів індивідуального захисту, тривалій роботі в шкідливих умовах праці.

Причиною професійних захворювань, як зазначено в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, стало проведення позивачем робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму, пилу та загазованості (а.с.7). Вказаний акт був підписаний всім складом комісії, в тому числі і представником відповідача.

Відповідно до акту огляду Сумської МСЕК № 253 від 25 березня 2015 року позивачу була встановлена ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 40 відсотків по профзахворюваннях на 2 роки, а також визначена потреба у медикаментозному лікуванні, лікуванні в реабілітаційній установі (а.с.8, 17-20).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання відповідачем обовязку з питань охорони праці стосовно позивача були порушені права останнього на безпечні умови праці, тому погіршився стан його здоровя через професійні захворювання, у звязку з чим відбулась втрата нормальних життєвих звязків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто позивачу була заподіяна моральна шкода, для компенсації якої судом визначена сума з урахуванням принципу розумності і справедливості, враховуючи стан його здоровя, а також постійне підвищення рівня життя у розмірі 6000 грн., яка стягнута з ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є законними і обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Місцевим судом вірно встановлено і відповідачем не заперечується, що ОСОБА_3 працював у відповідача в умовах підвищеного рівня виробничого шуму, пилу та загазованості, а також за деякими показниками був присутній сам факт важкості праці.

Робота у шкідливих для здоровя умовах стала наслідком його професійного захворювання через порушення відповідачем вимог трудового законодавства стосовно створення безпечних умов праці (не дотримано законодавство про охорону праці, щодо гігієнічних регламентів та нормативів), тому під час огляду позивача МСЕК 06 березня 2015 року йому було встановлено втрату 40% професійної працездатності у звязку з профзахворюваннями.

Отже, є такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки місцевим судом правильно встановлено, що позивач внаслідок ушкодження здоровя в результаті професійного захворювання зазнав фізичного болю та страждань, про що йдеться у п.1 ч.2 ст.23 ЦК України, а також він змушений вживати додаткові зусилля для організації свого життя, що спричиняє йому моральні страждання, для відшкодування яких судом обґрунтовано, з врахуванням принципу розумності й справедливості визначено суму у розмірі 6000 грн.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно зі ст.237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного звязку між попередніми умовами.

Установивши, що професійне захворювання позивач отримав унаслідок незабезпечення у повній мірі ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» безпечних і нешкідливих умов праці, про що також йдеться в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (недосконалість технологій, тривала робота в шкідливих умовах праці), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що завдана працівникові моральна шкода підлягає відшкодуванню саме роботодавцем.

Під час установлення зазначених обставин судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи.

У звязку з вищенаведеним, колегія суддів критично відноситься до доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки заподіяна позивачу саме роботодавцем моральна шкода, що знайшло підтвердження матеріалами справи, перебуває в причинно-наслідковому звязку з недотриманням відповідачем законодавства про охорону праці щодо гігієнічних регламентів та нормативів, що встановлено матеріалами справи.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на недоведеність порушення прав позивача на безпечні та нешкідливі умови праці саме з вини відповідача, враховуючи, що комісія із розслідування причин виникнення у позивача хронічного професійного захворювання не встановила осіб, які не виконали вимоги законодавства щодо зазначеного, то воно також не заслуговує на увагу колегії суддів, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається саме на відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду про часткове задоволення позову також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для зміни чи скасування рішення суду, враховуючи наявність доказів, які підтверджують факт заподіяння позивачу моральної шкоди.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Оскільки відповідач при подачі апеляційної скарги не сплатив судовий збір, з нього в дохід держави підлягає стягненню 121,80 грн. судового збору за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В.Фрунзе» відхилити, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 травня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В.Фрунзе» в дохід держави судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 121 грн. 80 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -