Справа № 161/6919/15-ц
Провадження № 2/161/2507/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

01 липня 2015 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Подзірова А.О., при секретарі Кубяк О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Вибір Комфорт», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Інспекція з питань захисту прав споживачів у Волинській області про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11 лютого 2015 року між ТОВ «Лізингова компанія «Вибір Комфорт» в особі представника ОСОБА_2 та позивачем укладено договір № 00319 фінансового лізингу, предметом якого є автомобіль ВАЗ Приора.

Відповідно до п. 1.7 Договору предмет Договору передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця Завдатку, оплата по договору та оформлення даного Договору та комісії за передачу предмета лізингу.

Згідно Додатку № 1 до Договору № 00319 від 11.02.2015 року перший лізинговий платіж становить 50 850 грн.

Як вбачається з квитанції № 0.0.347438619.1 від 11.02.2015 року, ОСОБА_1 здійснено оплату першого лізингового платежу в розмірі 50 850 грн.

ТОВ «Лізингова компанія «Вибір Комфорт» ввело в оману позивача, пообіцявши, що після сплати першого лізингового платежу він отримає предмет лізингу.

Проте, незважаючи на сплату першого лізингового платежу відповідачем не передано у користування позивача автомобіль ВАЗ Приора.

Оскільки договір не передбачає можливості розірвання договору з ініціативи лізингоодержувача, договором не встановлено право ОСОБА_1, як споживача, на одержання відповідної компенсації від компанії, як виконавця, у звязку з розірванням або невиконання ним договору.

24 лютого 2015 року ОСОБА_1 надав ТОВ «Лізингова компанія «Вибір Комфорт» заяву про розірвання вищезазначеного договору № 00319 фінансового лізингу від 11.02.2014 року з проханням повернути кошти в сумі 50 850 грн., сплачені згідно квитанції № 0.0.347438619.1 від 11.02.2015 року та надати відповідь до 02.03.2015 року. Станом на день подання позову до суду відповідачем не надано відповіді для ОСОБА_1 по його заяві від 24.02.2015 року, всі листи та запити повертаються за закінченням терміну зберігання.

Позивач просить суд, визнати недійсним договір № 00319 фінансового лізингу від 11.02.2015 року, укладеного між ТОВ «Лізингова компанія «Вибір Комфорт» в особі представника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 предметом якого є автомобіль ВАЗ Приора. Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Вибір Комфорт» на користь ОСОБА_1 50 850 грн.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд, позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належними чином, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Інспекції з питань захисту прав споживачів у Волинській області в судове засідання не зявився, проте подав суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 11 лютого 2015 року між ТОВ «Лізингова компанія «Вибір Комфорт» в особі представника ОСОБА_2 та позивачем укладено договір № 00319 фінансового лізингу, предметом якого є автомобіль ВАЗ Приора. (а.с. 8 - 15).

Згідно ст. 806 Цивільного кодексу України одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувчеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до п. 1.7 Договору предмет Договору передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця Завдатку, оплата по договору та оформлення даного Договору та комісії за передачу предмета лізингу. (а.с.8 ).

Згідно Додатку № 1 до Договору № 00319 від 11.02.2015 року перший лізинговий платіж становить 50 850 грн. (а.с. 16).

Згідно квитанції № 0.0.347438619.1 від 11.02.2015 року, ОСОБА_1 здійснено оплату першого лізингового платежу в розмірі 50 850 грн. (а.с.17).

24 лютого 2015 року ОСОБА_1 надав ТОВ «Лізингова компанія «Вибір Комфорт» заяву про розірвання вищезазначеного договору № 00319 фінансового лізингу від 11.02.2014 року з проханням повернути кошти в сумі 50 850 грн., сплачені згідно квитанції № 0.0.347438619.1 від 11.02.2015 року та надати відповідь до 02.03.2015 року. (а.с.18).

Станом на 06.05.2015 року відповідачем не надано позивачу відповіді на його заяву від 24.02.2015 року та не виконано умови договору - не передано у користування позивача автомобіль ВАЗ Приора.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В ч. 1 ст. 203 ЦК України зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Відповідно до приписів частин 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

П.п. 2, 4, 7 ч. 3 ст. 18 цього Закону визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника), надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника).

Оскільки за змістом п. 10.13 договору фінансового лізингу №00316 фактично повністю виключена відповідальність відповідача за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавцяне повертати лізингоодержувачу кошти у випадку невиконання самим відповідачем умов договору, а також право відповідача вимагати сплати позивачем штрафу в розмірі усього завдатку за розірвання договору з підстав невиконання умов договору самим відповідачем, не передбачено компенсації позивачу за невиконання відповідачем умов договору, тому умова цього пункту Договору вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача - лізингоодержувача, та є обмеженням визначених пунктами 3, 6 ч. 1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності, а відтак є несправедливою.

Згідно ч. 5 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно ч. 6 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів», у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому.

В силу положень частин 1, 2, п. п. 4 ч. 3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умова викладена в п. 10.11. Договору є несправедливою для позивача та відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» підлягає визнанню недійсною.

Право позивача вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу передбачено статтею 11 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Отже, ТОВ «Лізингова компанія «Вибір Комфорт» істотно порушила умови договору лізингу, не передала у користування позивача автомобіль ВАЗ Приора, крім того, умова викладена в п. 10.11. Договору є несправедливою для позивача, а тому позов слід задовольнити та визнати недійсним договір № 00319 фінансового лізингу від 11.02.2015 року, укладеного між ТзОВ «Лізингова компанія «Вибір Комфорт» в особі представника ОСОБА_2 та ОСОБА_1, предметом якого є автомобіль ВАЗ Приора та стягнути з ТзОВ «Лізингова компанія «Вибір Комфорт» на користь ОСОБА_1 50 850 гривень.

Крім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір - 751,50 грн.

Керуючись ст. ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 1, 7, 11 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.ст. 3, 8, 10, 14, 15, 30, 60, 61, 62, 88, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 806 Цивільного кодексу України суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Вибір Комфорт», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Інспекція з питань захисту прав споживачів у Волинській області про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів задовольнити.

Визнати недійсним договір № 00319 фінансового лізингу від 11.02.2015 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Вибір Комфорт» в особі представника ОСОБА_2 та ОСОБА_1, предметом якого є автомобіль ВАЗ Приора.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Вибір Комфорт» на користь ОСОБА_1 50 850 (пятдесят тисяч вісімсот пятдесят) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складений та підписаний 06.07.2015 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду Подзіров А.О.