АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Музичко С.Г., Прокопчук Н.О.

при секретарі: Кутц А.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом та з урахуванням збільшення позовних вимог просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 40 004,21 грн., моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. та витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 2 460 грн. та 700 грн. судових витрат.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.03.2015 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі - 40 004, 21 грн.; в рахунок відшкодування моральної шкоди кошти в розмірі - 2 000 грн.; витрати на проведення експертизи в розмірі - 2 460 грн. та судовий збір в розмірі - 444,64 грн., а всього кошти в розмірі - 44 908,85 грн. Решту позовних вимог залишено без задоволення.

Справа № 761/17750/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6785/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову. Апелянт посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та судом порушені норми матеріального і процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що клопотання про призначення додаткової експертизи судом було відхилено. Зазначив, що експертом КНДІСЕ Береговим С.В. значно завищена вартість відновлювального ремонту автомобіля, а експертний висновок від 16.05.2013 проведений сертифікованим оцінювачем ОСОБА_9 є об'єктивним та таким, що висвітлює реальну вартість понесених затрат на відновлення автомобіля.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди та вартості за проведення судової автотоварознавчої експертизи ґрунтуються на вимогах закону, а заподіяння моральної шкоди доведено в судовому засіданні.

З таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що 26.04.2013 о 12 год. 00 хв. ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_1, виїхав на перехрестя вул. Басейна з бул. Л. Українки в м. Києві, на червоне світло світлофору, чим створив перешкоду автомобілю марки «КІА», державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_5, внаслідок чого відбулось зіткнення автомобілів, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Відповідно до постанови Апеляційного суду міста Києва від 26.07.2013 відповідача було визнано винним у вищезазначеній ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (т. 1, а. с. 6-9). В результаті ДТП автомобіль марки «КІА», державний номерний знак НОМЕР_2, що належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу були завдані механічні пошкодження( т. 1, а. с. 16). Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант»за договором обов'язкового страхування №АВ 3153419 від 25.04.2012. Позивачем було повідомлено страхову компанію про ДТП 29.04.2013 (а. с. 17) та подано відповідну заяву від 06.08.2013 (а. с. 89). Відповідно до Звіту №3073 від 16.05.2013 ТОВ «Експертум АВЕ», проведеного сертифікованим оцінювачем ОСОБА_9, матеріальний збиток завданий власнику ТЗ «КІА», державний номерний знак НОМЕР_2, внаслідок його пошкодження складає 49 638,95 грн. з урахуванням фізичного зносу та з урахуванням ПДВ (т. 1, а. с. 21-28). ТДВ СК «Альфа-Гарант» перерахувала ОСОБА_5 страхове відшкодування в розмірі 41 365,79 грн. відповідно до платіжного доручення №3208 від 12.09.2013 (т. 1, а. с. 20, 91-93). Вищезгаданий автомобіль було відремонтовано позивачем та в подальшому продано. В червні 2014 року позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом та просив суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду, яка дорівнюється різниці суми, яка була сплачена страховою компанією та сумою, яку він реально витратив на відновлення свого автомобіля ( 81 370 грн.) (т. 1, а. с. 10-15).Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою складає 40 004,21 грн., яку відповідач відмовився у добровільному порядку виплатити, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача суми матеріальної шкоди.

Задовольняючи частково вказані позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріальна шкода завдана власнику автомобіля «КІА», державний номерний знак НОМЕР_2, внаслідок вищевказаної ДТП складала 90 132,25 відповідно до висновку експерта від 06.02.2015.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Матеріали справи свідчать, що позивач своєчасно звернувся до страхової компанії, де була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача (т. 1, а. с. 17, 89), а ТДВ СК «Альфа-Гарант» перерахувала ОСОБА_5 страхове відшкодування в розмірі 41 365,79 грн. відповідно до платіжного доручення №3208 від 12.09.2013 (т. 1, а. с. 20, 91-93) на підставі Звіту №3073 від 16.05.2013 ТОВ «Експертум АВЕ», проведеного сертифікованим оцінювачем ОСОБА_9 (т. 1, а. с. 21-28).

Також матеріали справи свідчать, що вищезгаданий звіт позивач не оскаржував, а, отримавши вищезгадану суму, фактично погодився з її розміром.

Таким чином, страховою компанією позивачу в повному обсязі була здійснена виплата страхового відшкодування.

В судовому засіданні представник позивача підтвердив той факт, що автомобіль позивача практично одразу після ДТП було відремонтовано та продано. Також представник повідомила суд, що у позивача відсутні бухгалтерські документи на підтвердження реально понесених ним витрат на відновлення його пошкодженого автомобіля. Єдиним доказом таких витрат є лише акт прийняття виконаних робіт від 25.06.2013 (т. 1, а. с. 10-15).

Колегія суддів звертає увагу на те, щострахова виплата позивачу була здійсненна 12.09.2013 відповідно до платіжного доручення №3208 (т. 1, а. с. 20), а з відповідним позовом останній звернувся у червні 2014 року, що свідчить про те, що останній був згодний із відшкодованою сумою. Крім того, в судовому засіданні, представником позивача було зазначено, що автомобіль «КІА», державний номерний знак НОМЕР_2, який належав ОСОБА_5, був проданий у 2013 році.

За таких обставин з урахуванням того, що позивач в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надав доказів на підтвердження реально понесених ним витрат на відновлення вищезгаданого автомобіля, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було законних підстав для задоволення даної частини позовних вимог.

Посилання суду першої інстанції на висновок експерта КНДІСЕ № 17387/14-54 від 06.02.2015 Берегового С.В. (т. 2, а. с. 8-14), колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки з останнього вбачається, що розмір матеріальної шкоди було розраховано виходячи з вартості вузлів та деталей вказаного автомобіля на час проведення відповідної експертизи, хоча сам автомобіль було відремонтовано ще в 2013 році.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди та вартості за проведення судової автотоварознавчої експертизи, враховуючи наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Матеріли справи свідчать про те, що позивач, обґрунтовуючи заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, фактично послався на небажання останнього в добровільному порядку відшкодовувати різницю вартості фактично витрачених ним коштів на відновлення його автомобіля та суми страхового відшкодування сплаченого страховою компанією.

Враховуючи те, що при розгляді справи в суді апеляційної інстанції була встановлена відсутність правових підстав для стягнення з відповідача матеріальної шкоди, та те, що після скоєння відповідачем ДТП та звернення позивача з відповідним позовом пройшов значний час, на теперішній час вищезгаданий автомобіль вже продано, колегія суддів вважає вимоги позивача такими, що недоведені, в зв'язку з чим не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення судових витрат.

Таким чином, доводи апелянта знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303,304,309,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 березня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

Н.О. Прокопчук