АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1669/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 30 Кузьменко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоМагди Л. Ф.
суддівМіщенка С. В. , Сіренка Ю. В.
при секретаріРибасюк О. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Держави Україна в особі Головного Управління державної Казначейської служби у Черкаській області, Прокуратури Черкаської області, Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаської області, Головного управління юстиції в Черкаської області про відшкодування шкоди, вивчивши матеріали справи,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 31 січня 2014 р. звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Головного Управління державної Казначейської служби у Черкаській області, Прокуратури Черкаської області, Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаської області, Головного управління юстиції в Черкаської області про відшкодування шкоди.

В позові зазначав, що постановою Золотоніського міськрайонного суду від 2 грудня 2010 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2011 р., було задоволено частково позов ОСОБА_6 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Золотоніської міської ради про стягнення грошової допомоги. Визнано протиправною бездіяльність щодо проведення перерахунку та виплати позивачу щорічної разової допомоги до 5 травня 2010 р. та зобов'язано виплатити вказану допомогу.

В добровільному порядку вказана постанова суду не виконано.

Звернення до виконавчої служби не принесло будь-яких результатів, оскільки державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з неможливістю виконання рішення суду без участі боржника.

Станом на день звернення до суду рішення суду не виконано державними органами ні в добровільному ні в примусовому порядку. Можливість виконання рішення суду в примусовому порядку втрачена, а добровільно відповідач не бажає виконувати рішення суду.

Позивач вказував, що вказаною бездіяльністю йому було заподіяно як матеріальної так і моральної шкоди. Оскільки не може користуватися належними йому коштами, він вимушений витрачати свій час та кошти для відстоювання своїх прав. Вказана бездіяльність, яка триває не один рік, є образливою для позивача, що призвело до знервованості, погіршення стану здоров'я, нервових стресів, погіршилися стосунки з оточуючими людьми.

Тому позивач просив суд стягнути з держави Україна в особі Головного управління державного казначейства у Черкаській області 3 150 грн. матеріальної шкоди та 4 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 березня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вказане рішення в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Справа переглядалася в апеляційному порядку і ухвалою судової колегії в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 29 травня 2014 р. апеляційна скарга ОСОБА_6 була відхилена, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 березня 2014 року залишено без змін.

Однак, за касаційною скаргою ОСОБА_6 ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 р. рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 березня 2014 р. та ухвала колегії суддів апеляційного суду від 29 травня 2014 р. в частині вирішення позову ОСОБА_6 до Держави Україна в особі Головного Управління державної Казначейської служби у Черкаській області, Прокуратури Черкаської області, Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаської області, Головного управління юстиції в Черкаської області про відшкодування моральної шкоди скасовано і справа у цій частині направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 квітня 2015 року у позові ОСОБА_6 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6, подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити по справі нове рішення, яким його позов в частині стягнення моральної шкоди задовольнити та стягнути з держави Україна в особі Головного управління державного казначейства у Черкаській області 4 000 грн. моральної шкоди, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення проти доводів апеляційної скарги представника Головного Управління державної Казначейської служби у Черкаській області та прокурора, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до відхилення виходячи з наступного.

Судом в ході розгляду справи було встановлено, що постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 2 грудня 2010 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2011 р., визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Золотоніської міської ради Черкаської області щодо невиплати ОСОБА_6 у 2010 році щорічної грошової допомоги до 5 травня; зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Золотоніської міської ради Черкаської області нарахувати та виплатити ОСОБА_6 грошову одноразову допомогу до 5 травня відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», встановленої на час виплати з урахуванням раніше проведених виплат. У позовних вимогах про зобов'язання нарахувати та виплатити недоплачену щорічну одноразову допомогу до 5 травня у розмірі 4 010 грн. відмовлено. Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Золотоніської міської ради Черкаської області виконати постанову негайно. 27 грудня 2010 р. державним виконавцем було відкрито виконавче провадження.

Постановою державного виконавця від 30 червня 2011 р. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-а-5234-2010 закінчено у зв'язку з відсутністю боржника та вказано, що до боржника застосовано штрафні заходи та інші санкції, передбачені ст. ст. 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 16).

9 грудня 2011 р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області повторно було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2-а-5234-2010 про зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Золотоніської міської ради Черкаської області нарахувати та виплатити ОСОБА_6, допомогу до 5 травня відповідно до ст. І 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

29 лютого 2012 р. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-а-5234-2010 закінчено через повернення виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: виконати рішення суду без участі боржника неможливо (а. с. 46).

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень від 1 серпня 2012 р. на підставі п. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання, виконавчого листа № 2-а-5234-201.0.

Звертаючись до суду з даним позовом 31 січня 2014 р. позивач просив суд про відшкодування завданої йому матеріальної та моральної шкоди внаслідок порушення його права на своєчасне виконання судового рішення, посилаючись на неправомірні дії посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області та вимоги ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ст. 152 Конституції України, ст. ст. 1167, 1173, 1175 ЦК України.

Рішенням Соснівського районного суду від 27 березня 2014 р., залишеним без змін ухвалою судової колегії в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 29 травня 2014 р., у задоволенні його позову було відмовлено з тих підстав, що в діях відповідача - Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГУ юстиції в Черкаській області не встановлено бездіяльності по відношенню до виконання постанови суду відносно позивача, вимога позивача про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 3150 грн. не підлягає до задоволення з тих мотивів, що така вимога є повторною, а у відшкодуванні моральної шкоди позивачу відмовлено з тих підстав, що ним не доведено в ході розгляду справи як наявність такої шкоди так і підстави для її відшкодування за рахунок держави.

В ухвалі колегії суддів судової палати в цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 р., якою вказані судові рішення були скасовані у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, а в іншій частині залишені без змін та набрали чинності, зазначено, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову у частині стягнення з держави Україна матеріальної шкоди, завданої неналежним виконанням судового рішення, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що підставою такої відповідальності є правопорушення з боку посадових осіб, а належним доказом протиправних або неправомірних дій чи бездіяльності державного виконавця є відповідні судові рішення, що набрали законної сили, або відповідні рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби щодо визнання неправомірними дій державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження, але позивач із скаргою у належному порядку на дії державного виконавця не звертався. Висновки судів в цій частині є правильними.

Цією ж ухвалою судові рішення в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди були скасовані з направленням справи в цій частині до суду першої інстанції. В ухвалі зазначено, що судами при розгляді справи не були застосовані належним чином вимоги ст. 56 Конституції України, ст. ст. 23, 1167, 1173 ЦК України та не було надано належної оцінки рішенню Європейського Суду з прав людини, ухваленому у справі стосовно ОСОБА_6

При новому розгляді справи в частині вимог позивача про відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції відповідно до вимог ч. 4 ст. 338 ЦПК України були виконані вказівки, викладені в ухвалі колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України від 10 грудня 2014 р., проаналізовані вимоги вказаних в ухвалі норм чинного законодавства, рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Хайнацький та інші України» від 9 січня 2014 р. та 21 квітня 2015 р. ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо підстав відмови у задоволенні позову ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди.

Так, суд проаналізувавши вимоги ст. 56 Конституції України, ст. ст. 23, 1167, 1173 ЦК України, обґрунтовано прийшов до висновку про те, що відповідно до вимог цих норм законів складовою частиною підстави для покладення на державу відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, завданої фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, є вина особи, яка її заподіяла.

У справі, що розглядається, вина органів державної виконавчої служби у своєчасному невиконанні судового рішення, з чим позивач пов'язував заподіяння йому моральної шкоди, не встановлена, про що зазначалося вище.

Крім того, позивачем ні до позовної заяви, ні в ході розгляду справи, не надано належних та переконливих доказів заподіяння йому такої шкоди та розрахунку суми цієї шкоди, як то передбачено у роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з послідуючими змінами і доповненнями) «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Так, зокрема у п. 5 цієї постанови роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У п. 10-1 також роз'яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.

Суд також проаналізував та врахував при вирішенні вимог ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Хайнацький та інші України» від 9 січня 2014 р.

Вказаним рішенням у п. 15 було встановлено, що рішення, ухвалені на користь заявників (тобто і на користь ОСОБА_6.), не були виконані своєчасно, відповідальність за що несуть органи державної влади.

У п. 16 цього рішення зазначено, що беручи до уваги свою усталену практику з цього питання, Суд постановляє, що в заявах, зазначених у Додатку 1, було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції у зв'язку з тривалим невиконанням рішень, ухвалених на користь заявників. Суд також вважає, що було порушення статті 13 Конвенції, оскільки заявники не мали ефективного національного засобу юридичного захисту, за допомогою якого вони могли б отримати відшкодування шкоди, завданої таким невиконанням.

За цих підстав суд одноголосно постановляє у п. 5 (а) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, які досі підлягають виконанню, та сплатити 2 000 євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, у заявах, зазначених у Додатку 1, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди, та компенсації судових витрат, а також будь-який податок, що може нараховуватись; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу;

(b) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, що діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Отже, за рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Хайнацький та інші України» від 9 січня 2014 р. була визнана вина Держави України у несвоєчасному виконанні рішення суду відносно ОСОБА_6 та стягнуто з Держави України на його користь 2 000 євро в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди, та компенсації судових витрат, за бездіяльність, яка була допущена з боку держави.

Між тим, позивач 31 січня 2014 р., тобто через 22 дні після рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Хайнацький та інші України» від 9 січня 2014 р., до закінчення встановленого строку для його виконання, звернувся до суду з позовом до держави про відшкодування йому моральної шкоди з тих же підстав, що зазначалися в рішенні Європейського Суду з прав людини.

Тому суд обґрунтовано, з посиланням на вимоги ст. 61 Конституції України, якою передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, відмовив у задоволенні позову ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди з держави на його користь з підстав визнання Європейським судом з прав людини порушення державою його права на своєчасне виконання рішення суду.

Під час розгляду справи в апеляційному суді відповідачами були надані докази про те, що рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Хайнацький та інші України» від 9 січня 2014 р. відносно ОСОБА_6 виконано, 12 вересня 2014 йому перераховано 33 554 грн. 89 коп. - еквівалент у гривнях 2 000 євро; 4 березня 2015 р. йому перераховано 3 360 грн. боргу за постановою Золотоніського міськрайонного суду від 2 грудня 2010 р. та 20 березня 2015 р. - 611 грн. 53 коп. пені за затримку виконання рішення.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 наводить ті ж доводи, що і в ході розгляду справи, які перевірялись судом і їм була надана належна оцінка, про що зазначалося вище.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не знаходить підстав для скасування законного і обґрунтованого рішення суду. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Держави Україна в особі Головного Управління державної Казначейської служби у Черкаській області, Прокуратури Черкаської області, Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаської області, Головного управління юстиції в Черкаської області про відшкодування шкоди залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :