ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8247/15-ц
провадження № 4-с/753/128/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Цимбал І.К.

при секретарі - Черленюк В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на дії начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_6, заінтересована особа: (стягувач) ПАТ «Банк «Київська Русь» -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернуся до суду із скаргою на дії начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_6, посилаючись на те, що останній всупереч вимог чинного законодавства виніс постанову про передачу виконавчого провадження по якому скаржник є боржником з районного відділу виконавчої служби до головного управління державної виконавчої служби. Скаржник зазначає, що до компетенції головного управління державної виконавчої служби не належить виконання рішень, як у даному випадку по якому скаржник є боржником. Крім того, передача провадження відбулась із порушенням процедури, оскільки державні виконавці районного відділу не були відведені, а отже підстави для передачі виконавчого провадження із одного органу виконання до іншого не мали місця. Також, у постанові про передачу провадження були внесені неправдиві дані щодо реалізації кватири скаржника.

В судовому засіданні скаржник скаргу підтримав з підстав наведених в останній та зазначив, що такими діями ОСОБА_6 порушив права скаржника, що полягає у можливих негативних наслідках щодо житлових прав останнього.

Представник заінтересованої особи проти скарги заперечувала, посилаючись на те, що передача провадження відбулась відповідно до вимог чинного законодавства, за заявою стягувача до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, оскільки у районному відділі державної виконавчої служби тривалий час не може бути виконано рішення суду, реалізовано майно боржника з метою задоволення вимог кредитора, що порушує права стягувача. Крім того, передача виконавчого провадження на виконання до органу вищого рівня не порушує і не може порушувати права та законні інтереси скаржника, оскільки відповідно до закону рішення, яке набрало законної сили підлягає виконанню.

25.06.2015 року судом було залучено до участі у справі начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Пилипенко О.А., оскільки ОСОБА_6 у вказаному органі на час розгляду справи не працює, яка будучи повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, до суду не з'явилась, проте її неявка не є перешкодою для розгляду скарги.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В провадженні ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва перебувало виконавче провадження

№ 37884309 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» заборгованості в сумі 1633078 грн. 42 коп., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру боржника /а.с. 55 - 249/.

Згідно ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

15.01.2015 року начальник управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_6 виніс постанову про передачу виконавчого провадження для подальшого виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві.

Підставою для такої дії стало звернення стягувача, який висловив занепокоєння та недовіру районному відділу державної виконавчої служби, щодо примусового виконання вище вказаного рішення, а саме тяганиною у його виконанні. З боку стягувача перед звернення мала місце заява про відвід, яка залишена без задоволення. Таким чином, начальник управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_6 з метою організації неупередженого подальшого виконання рішення вирішив передати виконавче провадження до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві /а.с. 199-201/.

Виходячи з позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні (Юрій Миколайович Іванов проти України) було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (див., серед інших джерел, згадане вище рішення у справі Войтенка п. 53).

Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції (див. рішення у справі "Бурдов проти Росії", № 59498/00, ECHR 2002-III).

Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування (див. рішення у справі "Райлян проти Росії" (Raylyan v. Russia), № 22000/03, п. 31, від 15 лютого 2007 року).

Оцінюючи обґрунтованість затримки у виконанні судового рішення, слід належним чином урахувати той факт, що затримку, яка становила один рік і чотири місяці, суд визнав надмірною (див. рішення у справі "Зубко та інші проти України" (Zubko and Others v. Ukraine), №№ 3955/04, 5622/04, 8538/04 і 11418/04, п. 70, ECHR 2006-VI).

Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, виконувалися відповідно до вимог Конвенції (див. згадане вище рішення у справі Войтенка).

Дане виконавче провадження відкрито 29.04.2013 року, проте рішення суду на час розгляду даної скарги не виконано, що становить два роки і два місяці.

Відповідно до п. 6.1 інструкції з організації примусового виконання рішень, виконавче провадження може бути передано від одного органу ДВС до іншого, від одного державного виконавця до іншого у випадках, визначених Законом та цією Інструкцією.

Згідно п. 6.3. Інструкції, передача виконавчих проваджень на виконання може здійснюватися: а) до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, інших органів ДВС та виконавчих груп, утворених при цих органах, - за рішенням директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо будь-яких виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні в органах ДВС; б) до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - за рішенням начальника цього відділу щодо будь-яких виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні в органах ДВС та виконавчих групах, утворених при цих органах; в) до відділу примусового виконання рішень регіонального органу ДВС, територіальних органів ДВС та виконавчих груп, утворених при цих органах, - за рішенням начальника регіонального органу ДВС щодо виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні в територіальних органах ДВС; г) до відділу примусового виконання рішень регіонального органу ДВС - за рішенням начальника цього відділу щодо виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні в територіальних органах ДВС; ґ) до виконавчої групи, утвореної в межах органу ДВС, - за рішенням керівника цього органу ДВС.

Згідно п. 6.4. Інструкції, передача виконавчого провадження до іншого органу ДВС або у зв'язку з утворенням виконавчої групи при іншому органі ДВС здійснюється за вмотивованою постановою особи, яка прийняла рішення про передачу матеріалів виконавчого провадження, яка надсилається сторонам виконавчого провадження та до відповідного органу ДВС.

Згідно п.6.5. Інструкції у постанові обов'язково зазначаються обставини, які обумовили передачу виконавчого провадження, особа, якій передаються матеріали виконавчого провадження (керівник виконавчої групи), а також встановлюються строки передачі, які не можуть перевищувати п'яти робочих днів.

Згідно п. 6.6. Інструкції при передачі матеріалів виконавчого провадження до іншого органу ДВС державний виконавець або керівник виконавчої групи в день одержання матеріалів виконавчого провадження виносить постанову про прийняття виконавчого провадження до виконання, яку надсилає сторонам виконавчого провадження із супровідним листом, у якому зазначає свій робочий телефон, дні прийому та місцезнаходження органу ДВС, до якого передано виконавче провадження або при якому утворено виконавчу групу.

Згідно п. 6.7. Інструкції при передачі виконавчого провадження з одного органу ДВС до іншого, від одного державного виконавця до іншого відповідні відомості заносяться до Єдиного реєстру.

Згідно ч. 3 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження», інші виконавчі провадження, що перебувають на виконанні в органах державної виконавчої служби, можуть передаватися до відділів примусового виконання рішень в установленому Міністерством юстиції України порядку.

Враховуючи наведене вбачається, що начальник управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_6 при винесенні оскаржуваної постанови діяв правомірно відповідно до вимог чинного законодавства в межах компетенції.

В свою чергу, доводи скаржника не знайшли свого підтвердження і є неспроможними. Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону, визначено, що на відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі покладається виконання рішень, за якими: боржниками є територіальні підрозділи центральних органів виконавчої влади, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи; сума зобов'язання становить від трьох до десяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті. Разом з цим, ч. 2 не скасовує ч. 3 ст. 21 Закону та положення Інструкції, а визначає компетенцію примусового виконання рішень певних категорій, проте зважаючи на ч. 3 вказаної статті, така компетенція не є вичерпною.

Інші доводи скаржника щодо наявності помилки в оскаржуваній постанові, про проведення прилюдних торгів, юридичного значення не мають і не створюють підстав для задоволення вимог останнього.

На підставі вище наведеного та керуючись ст.ст. 386-388 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_6, заінтересована особа: (стягувач) ПАТ «Банк «Київська Русь» відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі протягом п'яти днів з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі якщо ухвала була постановлена без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий: