У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2015 року м. Рівне

олегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Василевич В.С., Оніпко О.В.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

за участі: представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Рівненська фабрика нетканих матеріалів" на рішення Рівненського міського суду від 18 травня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Рівненська фабрика нетканих матеріалів" до ОСОБА_1, що діє в особистих інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2, про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду від 18 травня 2015 року Публічному акціонерному товариству "Рівненська фабрика нетканих матеріалів" (далі - ПАТ "Фабрика нетканих матеріалів") відмовлено в позові до ОСОБА_1, що діє в особистих інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2, про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

У поданій на рішення суду апеляційній скарзі представник позивача покликався на його незаконність через порушення судом норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи. На її обґрунтування зазначалося про помилковість твердження суду щодо недоведеності тієї обставини, що відповідач не проживала у кімнаті АДРЕСА_1, оскільки спростовується комісійними актами обстеження від 25.02.14 року, 25.04.14 року, 22.07.14 року, 12.08.14 року, 13.10.14 року, 16.12.14 року. В судовому засіданні ОСОБА_1 належним чином не заперечила проти позову.

Вважає, що висновок суду про неналежність позивача у справі суперечить вимогам процесуального закону. При цьому посилався на порушення судом норм ст.ст. 3, 157, 122 ЦПК України щодо права кожної особи звернутися до суду за захистом свого порушеного права, щодо двомісячного строку розгляду цивільної справи судом та 3-денного строку для відкриття провадження у справі суддею.

З цих міркувань просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Відмовляючи позивачу в задоволенні вимог, суд першої інстанції правильно виходив з недоведеності ПАТ "Фабрика нетканих матеріалів" тих обставин, що відповідач не мешкає у спірному житлі упродовж більш як шість місяців, оскільки на спроби учасників утвореної позивачем комісії перевірити факт її проживання двері спірної кімнати вона не відчиняла, тобто обстеження усередині самого жилого приміщення не проводилося, а робочий графік ОСОБА_1 носить позмінний характер, що унеможливлює об'єктивність наданих письмових доказів.

Також судом вірно ураховано те, що на час вирішення справи гуртожиток, де знаходиться спірна кімната, передано на баланс органу місцевого самоврядування в особі житлово-експлуатаційного підприємства, тобто права матеріально-правової вимоги у позивача вже не було.

З матеріалів справи вбачається, що 28 травня 2013 року рішенням Рівненського міського суду, зокрема, вирішено вселити ОСОБА_1 разом із малолітньою дочкою ОСОБА_2 у кімнату АДРЕСА_1 з наданням ліжко-місця. Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 2 вересня 2013 року зазначене рішення місцевого суду в частині вселення відповідача разом з дочкою в спірну кімнату залишено без змін (а.с. 46-47, зв.).

На а.с. 5 міститься акт державного виконавця, яким встановлено, що рішення суду про вселення ОСОБА_1 виконане лише 15 січня 2014 року, тобто більш як через 1 рік 7 місяців після набрання ним законної сили.

Натомість у засіданні апеляційного суду представник відповідача наполягала на тому, що рішення суду і досі не виконане, в зв'язку з чим керівника юридичної особи - боржника притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, а також з цього приводу органами внутрішніх справ відкрито кримінальне провадження.

Вважаючи, що права ПАТ "Фабрика нетканих матеріалів" порушуються тим, що відповідач разом з малолітньою дочкою не проживають у гуртожитку протягом більш як шість місяців, позивач у жовтні 2014 року звернувся до суду з позовом про визнання ОСОБА_1 та її дитини такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, застосуванню не підлягають, тобто позов не може бути задоволений, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відсутність у ПАТ "Фабрика нетканих матеріалів" факту порушення житлового права, яке підлягало би судовому захисту.

Так, матеріалами справи встановлено, що 28 квітня 2011 року рішенням Рівненської міської ради №511 прийнято в комунальну власність міста гуртожитки, в т.ч. і гуртожиток по АДРЕСА_1, які є державною власністю і перебувають на балансі та обслуговуванні Відкритого акціонерного товариства "Рівненська фабрика нетканих матеріалів" (а.с. 74-74, зв.). 27 листопада 2014 року рішенням цього ж органу місцевого самоврядування внесено зміни до зазначеного свого рішення і зобов'язано ПАТ "Фабрика нетканих матеріалів" передати гуртожиток по АДРЕСА_1 на баланс Житлово-комунального підприємства "Перспективне", а останнього зобов'язано прийняти гуртожиток на баланс після передачі мережі зовнішніх інженерних споруд (а.с. 75-75, зв.).

31 грудня 2014 року гуртожиток постановлено на баланс Житлово-комунального підприємства "Перспективне", про що свідчить лист балансоутримувача від 06.05.2015 року №486 з доданими актами приймання-передачі (а.с. 63, 64-68, 69-73).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Крім того, місцевим судом правильно визнано неналежними та недостатніми надані позивачем комісійні акти обстеження від 25 лютого 2014 року, 25 квітня 2015 року, 22 липня 2014 року, 12 серпня 2014 року, 13 жовтня 2014 року та 16 грудня 2014 року, а також свідчення ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що дані ними у судовому засіданні.

Як вірно встановлено, усі акти обстеження містять лише дату їх складання без вказівки про визначений час.

Також з'ясовано, що на намагання учасників комісії проникнути всередину кімнати двері відчинено не було, тобто внутрішнього обстеження спірного жилого приміщення не проводилося. Відповідач перебуває у трудових відносинах з ПАТ "Фабрика нетканих матеріалів", графік її роботи носить позмінний характер, тобто вона працювала як удень, так і вночі.

З урахуванням викладених обставин судом зроблено обґрунтований висновок про те, що з наданих позивачем доказів можна стверджувати лише те, що в певні дні ОСОБА_1 була відсутня у спірній кімнаті. Обставини її безперервної відсутності у жилому приміщенні протягом більш як шість місяців цими засобами доказування підтверджені не можуть бути.

Частина четверта ст. 60 ЦПК України забороняє обґрунтовувати доказування на припущеннях.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про об'єктивність та переконливість доказів на підтвердження позовних вимог.

Щодо покликань позивача на порушення норм процесуального права, то колегія суддів з ними також не погоджується з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки недодержання судом процесуальних строків вирішення питання про відкриття провадження у справі та розгляду справи судом не потягло помилкового вирішення справи, тому доводи апеляційної скарги про це на увагу не заслуговують.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Рівненська фабрика нетканих матеріалів" відхилити, а рішення Рівненського міського суду від 18 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: