МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ ___________________________________________________________________________________________________________________
Номер провадження №2/521/1775/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Жуган Л.В.,

при секретарі судового засідання - Іськовій В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ в натурі із спільної часткової власності, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси 26.12.2014 року, звернулись позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 із позовом до ОСОБА_4 про виділ в натурі із спільної часткової власності.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_2, зазначає, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4, який було розірвано рішенням Малиновського районного суду від 01.02.2010 року.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, від 03.02.2009 року, виданого управлінням житлово-комунального господарства та паливно - енергетичного комплексу Одеської міської ради, зареєстрованого і записаного в реєстрову книгу за №12-37015, квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, належить ОСОБА_2, ОСОБА_4, та ОСОБА_3, в рівних частинах.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 12.06.2012 року, за ОСОБА_2, визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 та визнано право власності на 1/2 частину автомобіля «MAZDA 323 F» 1993 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1.

Позивач ОСОБА_2 зазначає, що відповідач після розірвання шлюбу, житлом не користується та наполягає та тому щоб продати обидві квартири і на виручені кошти купити нові окремі квартири, що потягне за собою додаткові витрати пов'язані з переоформленням, сплатою податків та послуг ріелторських компаній, що в свою чергу зменшить фактичну кількість коштів на які позивачі будуть не в змозі купити рівноцінне житло.

В зв'язку з чим позивачі просили суд: провести примусовий обмін 1/2 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_2, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4, на 2/3 частини однокімнатної квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3; пересилити ОСОБА_4 в однокімнатну квартиру АДРЕСА_1; пересилити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в двокімнатну квартиру АДРЕСА_2

29.05.2015 року представник позивачів, що діє на підставі договору про надання правової допомоги - ОСОБА_6, надав заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої ОСОБА_3 та ОСОБА_4, уточнили свої вимоги та просять суд: виділити в натурі із спільної часткової власності, що складається з: двокімнатної квартири АДРЕСА_2, що належить на праві приватної власності у рівних частинах ОСОБА_2 та ОСОБА_4, а також однокімнатної квартири АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності у рівних частках ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_4, а також автомобілю «MAZDA 323 F» 1993 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1, дата реєстрації 08.08.2007 року, що належить на праві приватної власності у рівних частинах ОСОБА_2 та ОСОБА_4, у приватну власність двокімнатну АДРЕСА_2 в рівних частинах ОСОБА_2 та Стас В.І.; визначити спосіб виконання рішення суду, вказавши, що воно є підставою для реєстрації права приватної власності на двокімнатну АДРЕСА_2 в рівних частинах за ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представник, що діє на підставі договору про надання правової допомоги - ОСОБА_6, в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився про дату, час та місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, в особі представника за довіреністю ОСОБА_7, причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01.02.2010 року, шлюб укладений 15.03.1996 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів м. Одеси, було розірвано.

Від шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_2, мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2, виданим відділом реєстрації актів громадського стану Суворовської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів, 11.09.1997 року.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 03.02.2009 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства та паливно - енергетичного комплексу Одеської міської ради, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частинах.

Згідно до технічного паспорта на АДРЕСА_1, виготовленого КП «Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», 03.12.2008 року, вказана квартира є однокімнатною загальною площею 22,5 кв.м.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 12.06.2012 року, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя були задоволені, та визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 та право власності на 1/2 частину автомобіля «MAZDA 323 F» 1993 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1.

Згідно технічного паспорту на АДРЕСА_2, виготовленого КП «Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», 26.07.2012 року, вказана квартира є двокімнатною загальною площею 43,2 кв.м.

Відповідно до довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї та прописку), від 12.05.2015 року, посвідченої печаткою ОСМД «Незалежність», за підписом голови правління, вбачається, що в АДРЕСА_2 зареєстровані позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 20.02.2013 року.

Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.04.2015 та 12.05.2015 року, позивачі зареєстрували своє право власності по 1/3 на АДРЕСА_1

Відповідно до витягу з держаного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, від 28.04.2015 року позивач ОСОБА_2 також зареєструвала своє право власності на 1/2 частини АДРЕСА_2

Позивачі в своєму позові, посилаються на 41 Конституції України та зазначають, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, а невирішене питання про виділ частки в натурі порушує право позивачів на володіння, користування та розпорядження їх власністю, сумісне використання власності за таких обставин є неможливим, створює перешкоди у вільному володінні, користуванні, розпорядження позивачами свого майна завдає шкоди їх правам.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

При цьому суд враховує, що власник не може бути позбавлений права на своє майно, крім випадків, передбачених законодавчими актами України. Вилучення майна у власника допускається при зверненні стягнення на це майно за зобов'язаннями власника у випадках і порядку, передбачених законодавством, а також Цивільним і Цивільно-процесуальним кодексами України. За обставин надзвичайного характеру: у випадках стихійного лиха, аварій, епідемій, епізоотій майно в інтересах суспільства за рішенням органів державної влади може бути вилучено (реквізовано) у власника в порядку і на умовах, встановлених законодавчими актами України з виплатою йому вартості майна в обсязі. У випадках, передбачених законодавчими актами України, допускається оплатне вилучення майна у власника за рішенням суду чи іншого компетентного органу (службової особи). Власникові виплачується вартість цього майна у порядку і розмірах, встановлених законодавчими актами України. У випадках, передбачених законодавчими актами України, майно може бути безоплатно вилучено (конфісковано) у власника за рішенням (вироком) суду чи іншого компетентного органу (службової особи) як санкція за вчинення правопорушення.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» N 20 від 22.12.1995 року, визначено, що судам слід враховувати, що громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених Законом та іншими законодавчими актами України.

З аналізу вище наведених норм вбачається, що право власності є непорушним, позовні вимоги позивачів, є формальним примусовим обміном належних сторонам часток нерухомого та рухомого майна, а не виділом в натурі, що на думку суду за відсутністю на це згоди відповідача ОСОБА_4 буде порушувати його права.

Посилання позивачів на ст. ст. 41, 47, 48 Конституції України, ст. ст. 319, 364 ЦК України, доводить те, що вони невірно тлумачать норми чинного законодавства, що суперечить діючим нормам, та може призвести до порушення захищених законом прав.

Суд роз'яснює, що такого виділу в натурі із спільної часткової власності як заявлено позивачем у позові (фактично примусове позбавлення однієї власності, взамін на іншу) не передбачено чинним законодавством.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

Згідно ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Також суд бере до уваги, що згідно рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12.06.2012 року, ОСОБА_2 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя, з тексту рішення чітко вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_2, були задоволені, а вона набула право власності на частину спільного майна подружжя, тобто її право на володіння, користування та розпорядження своєю власністю визначено та на час розгляду справи нічим не порушено.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд враховує, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, жодних доказів, порушення їх законних прав та інтересів суду не надали.

На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ в натурі із спільної часткової власності, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 61, 202, 203, 209-215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ в натурі із спільної часткової власності - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Л.В. Жуган