Справа № 2-57/11 Головуючий у І інстанції Орда О.О.
Провадження № 22-ц/780/3171/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 08.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

08 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії суддів, ОСОБА_2, ОСОБА_3 із участю секретаря Лопатюк В.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на додаткове рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

Додатковим рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2015 року заяву ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_5, ОСОБА_6, Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області на користь ОСОБА_4 витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 644,40 грн., з кожного.

В іншій частині відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення суд першої інстанції зазначив, що при ухваленні рішення суду від 07 грудня 2011 року не було вирішено питання розподілу судових витрат за проведення експертизи, а тому суд вважає за необхідне в цій частині ухвалити додаткове рішення.

В заявлених вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу, моральної шкоди відмовлено, оскільки такі вимоги розглянуті судом і з цього приводу ухвалено рішення, яке набуло законної сили, а на підтвердження витрат на правову допомогу в матеріалах справи відсутні докази щодо їх сплати.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить скасувати додаткове рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2015 року і ухвалити нове, яким, окрім стягнення вартості експертизи, стягнути із відповідачів понесені нею судові витрати у виді виплати вартості отриманих адвокатських послуг у сумі 31 500 грн.

Суд, зясувавши обставини та перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 29 вересня 2008 року рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області в задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_8, третя особа: Іванковичівська сільська рада про визнання недійсним заповіту Жили Дар`ї Степанівни, посвідченого 30 березня 2007 року секретарем виконавчого комітету Іванковичівської сільської ради на користь ОСОБА_8, про визнання недійсної довіреності від ОСОБА_7 на імя ОСОБА_8, посвідченої 22 лютого 2007 року, стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 заподіяної моральної шкоди та зобовязання відділу земельних ресурсів Державної адміністрації Васильківського району зупинити дії щодо відновлення державного акту серії ЯБ №026290 за заявою ОСОБА_8 на підставі довіреностей ОСОБА_7 і Жили Дар`ї Степанівни, а у разі його виготовлення не проводити його видачу відмовлено ( а.с. 87-90, 103-106 т. 1 ).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 09 грудня 2008 року рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2008 року, в частині позовних вимог про визнання заповіту недійсним та вимог про зобовязання відділу земельних ресурсів Васильківської райдержадміністрації вчинити певні дії скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції іншим суддею, а в решті рішення суду - залишено без змін ( а.с. 120-122 т. 1 ).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2011 року, залишеним без змін ухвалами Апеляційного суду Київської області від 09 грудня 2008 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2012 року позов ОСОБА_4 задоволено і визнаний недійсним заповіт Жили Дар`ї Степанівни, посвідчений 30 березня 2007 року секретарем виконавчого комітету Іванковичівської сільської ради на користь ОСОБА_8 ( а.с. 60-61, 84-85, 105-106 т. 2 )

06 листопада 2014 року позивач звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, оскільки не вирішено питання щодо заявлених позовних вимог про стягнення моральної шкоди, понесених витрат на правову допомогу та проведення почеркознавчої експертизи ( а.с. 107, 125 т. 2 ).

При цьому, ОСОБА_4, після залучення у справу на стороні позивача, позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди не заявляла та не надала будь-яких доказів на підтвердження сплати грошових коштів своїм представникам, які приймали участь у справі.

Натомість, долучила докази сплати вартості послуг адвокату ОСОБА_9 ( а.с. 162-167 т. 2 ), який не приймав участі у розгляді справи і в матеріалах справи відсутні докази відповідних його повноважень як представника апелянта.

Окрім цього, вимоги первісного позивача - ОСОБА_7 щодо стягнення моральної шкоди судом вирішені і рішення місцевого суду з цього приводу набрало законної сили 09 грудня 2008 року.

На підтвердження сплати вартості експертизи ОСОБА_4 надала квитанцію про сплату на користь експертної установи визначену згідно калькуляції суму 1 933,20 грн. ( а.с. 8, 25 т. 2 ).

За таких обставин, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення вимог заявника лише щодо витрат на проведення експертизи і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 3, 11, 15, 16 ЦК України, ст.ст. 10, 57-60, 79, 88, 212-215, 220 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване рішення на підставі належних та допустимих доказів по справі.

В іншій частині вимоги, як правильно встановив місцевий суд, не підлягають задоволенню за їх необґрунтованістю, відсутності доказів щодо порушення цивільних прав чи інтересів апелянта.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необгрунтованість рішення, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст. 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 15 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», ст.ст. 10, 11, 60, 79, 84, 88, 213, 214 ЦПК України, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки вони повністю спростовуються доказами по справі.

Інші обставини, зазначені ОСОБА_4, зокрема, про відсутність в матеріалах справи клопотання від 16 грудня 2011 року щодо ухвалення додаткового рішення із зазначених питань, похилий вік заявника, необізнаність в юриспруденції, розгляд справи без участі адвоката, ігнорування судом вимог цивільного процесуального законодавства, у силу викладеного та на переконання апеляційного суду, не свідчать про обґрунтованість вимог апелянта щодо стягнення моральної шкоди, витрат на правову допомогу та апеляційних вимог з цього приводу.

Окрім цього, твердження апелянта про відсутність в матеріалах справи клопотання від 16 грудня 2011 року щодо ухвалення додаткового рішення із зазначених питань, похилий вік заявника, необізнаність в юриспруденції, з точки зору суду другої інстанції правового значення для правильного вирішення справи не мають та не свідчать про обгрунтованість апеляції.

Що ж до доводів ОСОБА_4 про ігнорування судом вимог цивільного процесуального законодавства, то вони не відповідають дійсності, оскільки заявлені вимоги розглянуті у відповідності до положень чинного законодавства і по справі ухвалено рішення з дотриманям положень ст.ст. 212-215 ЦПК України.

Відтак, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, а тому оскаржуване рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити. Додаткове рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області про визнання заповіту недійсним залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: О.П. Коцюрба

ОСОБА_2