Сколівський районний суд Львівської області
Справа № 453/1147/14-ц
№ провадження 2/453/26/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2015 року Сколівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Микитина В.Я.;

з участю секретаря Корнута Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сколе Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, з участю третіх осіб Коростівської сільської ради Сколівського району Львівської області, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 08.08.2014 року звернулася в суд із позовною заявою, в якій, як спадкоємець за іншим заповітом просить визнати недійсним наступний заповіт гр. ОСОБА_5 на користь відповідача ОСОБА_2, посвідчений 13.02.2014 року секретарем Коростівської сільської ради Сколівського району Львівської області ОСОБА_6 і зареєстрований у реєстрі за № 12. Судові витрати у справі просить покласти на відповідача ОСОБА_2. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона разом із сімєю проживала у належному їх із відповідачем матері ОСОБА_5 житловому будинку у с. Коростів Сколівського району Львівської області по вул. Корнійчука, буд. 12, де здійснювала за останньою догляд аж до дня її смерті. Матір 16.01.2014 року склала заповіт, яким заповіла їй усе своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалось і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право. 24.02.2014 року матір померла, а вона визнана єдиним спадкоємцем прав та обовязків останньої за вказаним вище заповітом і вчасно звернулася у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. Зазначає, що до прав, які належали спадкодавцю ОСОБА_5, входить також право на згаданий вище житловий будинок. Разом з тим, спадщину після смерті матері за заповітом вона прийняти не може, так як їй у процесі оформлення спадщини стало відомо про існування оспорюваного заповіту на користь відповідача ОСОБА_2. Отримавши його копію та ознайомившись з його змістом, вона звернула увагу на незаконність оспорюваного заповіту. Так, вказує, що заповіт складений та посвідчений з порушенням вимог цивільного законодавства, зокрема йдеться про порушення вимог щодо порядку його посвідчення. Також зазначає, що волевиявлення матері не було вільним, оскільки заповіт посвідчувався за 11 днів до її смерті у той період, коли матір не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними у силу вживання знеболювальних медичних препаратів, так як була онкохворою. Відтак, вважає, що оспорюваний заповіт слід визнати недійсним на підставі ч. 1 ст. 225, ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України із відновленням на підставі ч. 4 ст. 1254 ЦК України чинності попереднього заповіту, що був складений та посвідчений ОСОБА_5 на її імя. Оскільки визнання недійсним правочинів із застосування відповідних наслідків такої недійсності здійснюється виключно у судовому порядку, то вона змушена була звертатися до суду із даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 та її належним чином уповноважені представники ОСОБА_7 і адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (том 1, а. с. 3-5).

Відповідач ОСОБА_2 та його належним чином уповноважена представник ОСОБА_9 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили у повному обсязі з підстав, викладених у письмовому запереченні від 24.10.2014 року на позовну заяву та від 28.10.2014 року на позовну заяву (том 1, а. с. 44, 49), просили у їх задоволенні відмовити. Додатково надали пояснення, згідно з якими оспорюваний заповіт складений правомірно, посвідчений уповноваженою на те посадовою особою органу місцевого самоврядування. Волевиявлення заповідача ОСОБА_5 було вільним і відповідало її дійсній волі, оскільки матір, хоча і була важко хворою, однак до смерті усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, а твердження позивача про психічний стан матері вважають надуманими. Відтак, просили у задоволенні позовних вимог відмовити повністю у звязку з їх безпідставністю.

Належним чином уповноважена представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Коростівської сільської ради Сколівського району Львівської області секретар сільської ради ОСОБА_6, будучи допитаною у судовому засіданні у якості свідка, надала пояснення, згідно з якими оспорюваний заповіт складений правомірно, у відповідності до вимог діючого законодавства на час його посвідчення. Заповіт посвідчений нею особисто, як належно уповноваженою на те посадовою особою на підставі розпорядження сільського голови № 147 від 31.12.2010 року «Про призначення відповідальної особи по Коростівській сільській раді за вчинення нотаріальних дій», у приміщенні Коростівської сільської ради Сколівського району Львівської області із попереднім оголошенням його змісту заповідачу вголос та підписом заповідача на заповіті за місцем її проживання. Вважає, що волевиявлення заповідача мало місце, так як ОСОБА_5 була свідомою, розуміла значення своїх дій, а тому немає підстав ставити оспорюваний заповіт під сумнів. З огляду на вказане, просила у позові відмовити у звязку з його безпідставністю.

Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 будучи допитаним у судовому засіданні у якості свідка, надав пояснення, згідно з якими позивач ОСОБА_1 дійсно проживала у батьківському будинку та доглядала покійну матір, яка була онкохворою. Однак, позивач ОСОБА_1 із сімєю у грудні 2013 року переїхала фактично проживати у м. Сколе, після чого провідувала хвору матір, а доглядом, в основному, займався відповідач ОСОБА_2. У січні матір склала заповіт на користь позивача ОСОБА_1, однак потім її воля, в силу відсутності належного догляду з боку дочки ОСОБА_1, змінилась, і вже у лютому вона склала інший заповіт на користь відповідача ОСОБА_2, який до дня смерті матері був біля неї найчастіше. Матір дійсно була важко хворою, незадовго до смерті їй було важко говорити, однак вона усвідомлювала значення своїх дій, а ставити під сумнів її психічний стан не доводиться. З огляду на вказане, просив у позові відмовити у звязку з його безпідставністю.

Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 будучи допитаним у судовому засіданні у якості свідка, надав пояснення, якими також підтвердив факт догляду незадовго до смерті матері за нею саме відповідачем ОСОБА_2, а усі решту діти, у тому числі і він та позивач ОСОБА_1, лише відвідували матір, допомагали матеріально і таке інше. Щодо волевиявлення матері, то таке ставить під сумнів, так як вважає, що відповідач ОСОБА_2, будучи останні декілька тижнів до смерті матері біля неї найчастіше, втерся їй у довіру, чим і вплинув на її волю змінити заповіт на свою користь. При цьому підтвердив, що матір дійсно у силу онкологічного захворювання вживала медичні препарати та ліки, однак їх негативних наслідків на психічний стан матері до дня смерті він не помітив. З огляду на вказане, при вирішенні спору поклався на розсуд суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши надані пояснення позивача та її представників на підтвердження позовних вимог, надані пояснення відповідача та пояснення його представника на підтвердження заперечень проти позову, взявши до уваги ставлення допитаних за правилами допиту свідків третіх осіб та представника третьої особи у справі до предявленого позову, заслухавши показання свідків у справі, давши належну оцінку письмовим доказам по справі та оглянутим оригіналам документів, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю у звязку із його безпідставністю, виходячи з наступного.

Згідно заповіту гр. ОСОБА_5, жительки с. Коростів Сколівського району Львівської області по вул. Корнійчка, буд. 12, остання на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося та все те, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла відповідачу ОСОБА_2 (оригінал заповіту витребуваний судом і знаходиться при матеріалах справи). Заповіт складений 13.02.2014 року і посвідчений об 15 год. 30 хв. у приміщенні Коростівської сільської ради Сколівського району Львівської області секретарем Коростівської сільської ради Сколівського району Львівської області ОСОБА_6. Попередньо, за місцем проживання гр. ОСОБА_5, підпис на обох примірниках заповіту поставлено гр. ОСОБА_5 власноручно, у присутності згаданого секретаря сільської ради ОСОБА_6, а перед цим заповіт прочитано їй вголос, про що також йдеться у заповіті. Особу заповідача встановлено, дієздатність її перевірено. Заповіт зареєстровано 13.02.2014 року у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 12 (оригінал реєстраційної книги для реєстрації нотаріальних дій за 2014 рік витребуваний судом і знаходиться при матеріалах справи).

За змістом ст. 1247 ЦК України, яка встановлює загальні вимоги до форми заповіту, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними законом.

Про інші вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення не йдеться.

В силу ст. 1251 ЦК України заповіт, окрім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування, якщо у населеному пункті немає нотаріуса.

Згідно ст. 1257 вказаного Кодексу, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Як встановлено судом, заповіт гр. ОСОБА_5 на користь відповідача ОСОБА_2 від 13.02.2014 року у повній мірі відповідає вимогам закону, зокрема такий укладений у письмовій формі, у ньому вказані час та місце складення, такий заповіт нотаріально посвідчений уповноваженою на те посадовою особою органу місцевого самоврядування, так як у населеному пункті Коростів відсутні державні та приватні нотаріальні контори. Повноваження секретаря Коростівської сільської ради Сколівсьокго району Львівської області на вчинення нотаріальних дій стверджуються належним чином завіреною копією розпорядження голови Коростівської сільської ради Сколівсьокго району Львівської області № 147 від 31.12.2010 року «Про призначення відповідальної особи по Коростівській сільській раді на вчинення нотаріальних дій» (том 1, а. с. 45).

Суд дійшов висновку, що помилка, допущена при складанні оспорюваного заповіту, про яку йдеться у предявленому позові (щодо зазначення місця його складання), є незначною, не тягне наслідків його нікчемності, так як форма заповіту дотримана, а такий заповіт у подальшому був нотаріально посвідчений уповноваженою на те посадовою особою органу місцевого самоврядування саме у приміщенні Коростівської сільської ради Сколівського району Львівської області.

Судом також встановлено, що волевиявлення заповідача ОСОБА_5 було вільним і відповідало її волі. Будь-яких доказів на спростування такого факту сторонами також не подано і судом не здобуто, як і не подано доказів на підтвердження того, що гр. ОСОБА_5 станом на дату складення та посвідчення оспорюваного заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними в силу вживання медичних препаратів, повязаних з лікуванням онкологічного захворювання і необхідності знеболення.

З метою підтвердження або ж спростування наявності такого психічного стану покійної ОСОБА_5 станом на дату укладення та посвідчення оспорюваного заповіту, судом було задоволено клопотання обох сторін про призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи у частині, в якій такі клопотання були підтримані у судовому засіданні, витребовувалась необхідна медична документація хворої ОСОБА_5 (медична картка хворої, її історія хвороби знаходяться при матеріалах справи).

З висновку судово-психіатричної експертизи № 371 від 22.05.2015 року (том 2, а. с. 2-5) вбачається, що гр. ОСОБА_5 протягом життя психіатрами не оглядалася, з весни 2013 року страждала онкологічною патологією та померла 24.02.2014 року від ракової інтоксикації внаслідок раку. У медичній документації, матеріалах справи та показаннях сторін і свідків відсутні дані, які могли б достатньо описати психічну сферу гр. ОСОБА_5 у період, який цікавить суд. Тому, враховуючи недостатність даних про психічний стан гр. ОСОБА_5 відповісти на питання, в якому психічному стані знаходилась остання під час складення оспорюваного заповіту і чи могла вона усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними внаслідок вживання медичних препаратів, повязаних з онкологічною хворобою, не виявляється можливим.

Протягом тривалого розгляду даної справи суд, сприяючи всебічному і повному зясуванню обставин справи, всіляко надавав можливість сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, подавати докази, з приводу чого заявляти відповідні клопотання, подавати заяви і таке інше, у тому числі і на предмет встановлення психічного стану покійної ОСОБА_5, внаслідок чого у матеріалах справи зібрано і наявні усі можливі докази щодо встановлення зазначеного стану, однак такі жодною мірою не доводять ту обставину, що покійна ОСОБА_5 на час складення оспорюваного заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а згаданий вище висновок судово-психіатричної експертизи підтверджує неможливість при зібраних доказах і відсутності інших доказів надати відповідь на поставленні судом запитання з приводу психічного стану спадкодавця ОСОБА_5.

Відтак, наслідки вчинення правочину недієздатною особою, передбачені ч. 1 ст. 225 ЦК України, на яку посилається сторона позивача, у даному випадку застосовуватися не можуть.

Показання допитаних у судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у тій частині, що покійна ОСОБА_5, на їх думку, за декілька тижнів до дня смерті не усвідомлювала значення своїх дій в силу хвороби і болю, у звязку з чим воля, відображена в оспорюваному заповіті, не є дійсною, суд до уваги не приймає, так як показання свідків з приводу встановлення психічного стану особи в силу положень ст. ст. 58-59 ЦПК України не є належними та допустимими, не є тими засобами доказування, які повинні підтверджувати зазначену обставину за законом. Щодо показань зазначених свідків у частині догляду за покійною ОСОБА_5 до дня її смерті лише позивачем ОСОБА_1 і саме її право на спадкування, то такі суд вважає непослідовними, вони не узгоджуються з усіма іншими зібраними у матеріалах справи доказами. Такі показання відображають волю покійної до того часу, як позивач ОСОБА_1 перестала здійснювати за нею догляд через сімейні обставини і переїхала фактично проживати у м. Сколе.

Натомість показання допитаних у судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16, у силу частого особистого спілкування останніх з покійною ОСОБА_5 безпосередньо незадовго до смерті, підтверджують її волю скласти заповіт після припинення догляду позивачем ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2, який її доглядав до дня смерті, скасувавши, таким чином, попередній заповіт на позивача ОСОБА_1, і такі покази у наведеній частині суд приймає до уваги. В іншій частині (щодо психічного стану покійної ОСОБА_5Д.) показання зазначених свідків суд до уваги не бере з тих-же причин, що і показання свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13.

Усі зазначені вище обставини повністю спростовують твердження сторони позивача про невідповідність заповіту гр. ОСОБА_5 на користь відповідача ОСОБА_2 від 13.02.2014 року нормам закону, які встановлювали форму та порядок посвідчення заповітів станом на дату його складання, а також у жодній мірі не доводять твердження про те, що волевиявлення гр. ОСОБА_5, викладені у вказаному заповіті, не відображають її дійсну волю в силу не усвідомлення значення своїх дій і неможливості керувати ними.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, аналізу матеріалів справи та враховуючи все вищевикладене, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, з участю третіх осіб Коростівської сільської ради Сколівського району Львівської області, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним відмовити у звязку з їх безпідставністю.

У звязку із відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі понесені позивачем судові витрати у справі відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10-11, 60, 62-64, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, з участю третіх осіб Коростівської сільської ради Сколівського району Львівської області, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до апеляційного суду Львівської області через Сколівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

Суддя В.Я. Микитин

Повний текст рішення суду складений 06.07.2015 року.