СЛОВЯНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 243/4643/15-ц 2/243/2555/2015
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 червня 2015 року м.Словянськ
Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі
головуюча суддя Неженцева О.В.
при секретарі Зима М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Словянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Артемвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя унаслідок професійного захворювання,
20 травня 2015 року до суду поштою надійшов позов ОСОБА_1 до державного підприємства « Артемвугілля» ( в інтересах СП «Шахта ім. В.І.Леніна») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків.
Позивач та його представник ОСОБА_2, які належним чином були сповіщені про час та місце судового розгляду справи, не використали наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, подав суду заяви про розгляд позову у їх відсутність.( а.с. 42,44).
У позовній заяві позивачем було зазначено про те, що він періодами з 10 травня 1983 року по 08 липня 2014 року працював на шахтах державного підприємства «Артемвугілля», у тому числі на шахті ім. В.І.Леніна робочим підземних шахтних професій з повним робочим днем під землею. Багато років він працював на шкідливих роботах, його праця тривалий час була у шкідливих умовах під впливом шкідливих факторів виробничого середовища, що підтверджується санітарно-гігієнічною характеристикою умов його праці. Під час роботи під землею у шкідливих умовах праці він отримав ушкодження здоровя: професійне захворювання - хронічну попереко- крижову радікулопатію. Факт ушкодження здоровя при виконанні трудових обовязків підтверджується: висновком від 15 квітня 2014 року Донецької обласної лікарні професійних захворювань та випискою із історії хвороби №2524/425; довідкою МСЕК серії 10 ААА №240751 від 18.06.2014 року; довідкою МСЕК серії 10 ААВ № 439976 від 18.06.2014 року. Вперше висновком МСЕК від 18 червня 2014 року відносно нього безстроково була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 40% у звязку з професійним захворюванням та встановлена 3 група інвалідності. Цими висновками МСЕК відносно нього були визначені потреби в додаткових видах допомоги та рекомендовані заходи по відновленню працездатності та протипоказання щодо тяжкої фізичної праці, робота у підземних умовах тощо. Вважає, що несприятливі умови праці на підприємстві призвели до ушкодження його здоровя, унаслідок чого йому спричинені моральні втрати, розмір компенсації яких він визначає у сумі 40 000 грн. У звязку з відмовою відповідача у добровільному порядку відшкодувати моральну шкоду, позивач, посилаючись на положення Конституції,статті 237-1 КЗпП України, просив суд стягнути на його користь вказану суму відшкодування, та на підставі пункту 2 статті 367 ЦПК України допустити негайне виконання повністю або частково рішення суду. Крім того, у разі, якщо відповідачем буде зазначено про те,що ним пропущений строк на звернення до суду з цим позовом, просив, на підставі статті 234 КЗпП України, поновити йому цей строк, як пропущений з поважних причин.
Представник відповідача, незважаючи на належне повідомлення про час та місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, тому суд за письмовою згодою позивача, відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом.
Представник відповідача - ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності ДП «Артемвугілля», надав суду письмові заперечення на позов від 15 червня 2015 року, в яких зазначив про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнаються частково - на суму 3000 грн. В обґрунтування своїх заперечень на позов, представником відповідача було зазначено про те, що на виконання Указу Президента України від 14листопада 2014 року № 875 « Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 4 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально - політичної ситуації в Донецькій та Луганських областях», постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №595 «Деякі питання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 25 листопада 2014 року № 841 «Про заходи стабілізації соціально-політичної ситуації у Донецькій та Луганській областях», Державне підприємство «Артемвугілля» з 28 листопада 2014 року припинило виробничу та фінансово - господарську діяльність як власну, так і діяльність структурних підрозділів на території міста Горлівки Донецької області. 10 грудня 2014 року було змінено місцезнаходження підприємства Донецька область, місто Святогірськ, вулиця Куйбишева, будинок 66. Вжиті заходи щодо вивезення майна, документації, печаток, штампів ДП «Артемвугілля» та його структурних підрозділів, результатів не дало, місцезнаходження документів (як на паперових, так і на електронних носіях) ДП «Артемвугілля» не встановлено, вільний доступ до них неможливий. Враховуючи те, що адміністративні та виробничі будівлі (приміщення) підприємства захоплені та утримуються незаконними озброєними формуваннями, ДП «Артемвугілля» не має можливості на даний час визначити дійсність документів, наданих позивачем. Разом з тим, якщо суд дійде висновку про їх справжність, просив при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди врахувати наступне: 1) позивач, уклавши трудовий договір з ДП «Артемвугілля» знав про шкідливі умови праці під землею, а також про можливість настання негативних наслідків для його здоровя у звязку з такою роботою; значний розмір заробітної плати шахтарів ДП «Артемвугілля» обумовлений саме наявністю шкідливих та небезпечних умов праці, тому є неправдивими твердження позивача про раптовість та не очикуваність заподіяння шкоди його здоровю; 2) доводи щодо виникнення моральної шкоди не обґрунтовані належними доказами, відсутні відомості щодо постійного відчуття страждань, неможливості працевлаштування,порушення нормальних умов життя тощо; 3) позивач отримує у звязку з ушкодженням свого здоровя одноразову та щомісячні суми відшкодування шкоди,за рахунок органів Фонду соціального страхування; 4) фінансове становище ДП «Артемвугілля», структурні підрозділи якого займаються видобування камяного вугілля, залишилися на території, не підконтрольній Україні, відповідач на даний час не має будь-яких надходжень грошових коштів від здійснення господарської діяльності, що підтверджується витягом з ЄДРЮО та ФОТ станом на 10 грудня 2014 року, листом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 27 лютого 2015 року №2-19/792 тощо. Рахунки ДП «Артемвугілля» на даний час заарештовані податковим органом у звязку з наявністю заборгованості по сплаті єдиного внеску на суму майже 40 мільйонів гривень. ( а.с. 45-46)
Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне.
Приписами статті 46 Конституції України (254к/96-ВР) закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.
Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, тривалий час працював на підприємствах вугільної промисловості, останній раз з 24 липня 2006 року проходчиком,забійником, гірноробочим підземним пятого розряду з повним робочем днем на шахті ім. В.І.Леніна ДП «Артемвугілля» ( а.с.6-7, 8-13).
На підприємстві вугільної промисловості позивач працював у особливо шкідливих і небезпечних умовах та під час виконання своїх трудових обовязків, згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого лікувально - профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання №690/656 від 15 квітня 2014 року у ОСОБА_1 було виявлено хронічну вертеброгенну попереко - крижову радикулопатію з помірними больовим, мязовотонічним, лівобічним корінцевим синдромами. Підгрунтям для визначення професійної категорії захворювання стали: виражена клінічна картина, анамнез захворювання, дані МРТ, профмаршрут ( стаж у підземних, важких умовах 16 р. 7 міс.) умови праці ( за даними санітарно гігієнічної характеристики №24/5 від 17.03.2014 р. хворий підлягав комплексу несприятливих виробничих факторів, які перевищували ГДР важка фізична праця, вимушена поза, несприятливий мікроклімат, в професії прохідник динамічна робота 432 Вт(45Вт),вимушена поза 50% зміни ( 25%), підіймає вантаж 42кг (30кг),за зміну 2000 кг(870кг), в професії забійник - динамічна робота 480 Вт(49), вимушена поза 70%, зміни ( 25%), підіймає вантаж 32 кг (30 кг), за зміну 1500 кг). Йому протипоказана робота в умовах дії фізичних навантажень, несприятливому мікрокліматі, в підземних умовах.( а.с.16)
Згідно висновку МСЕК від 18 червня 2014 року ( довідка серії 10 ААВ № 439976) за професійним захворюванням відносно ОСОБА_1 було встановлено втрату 40% професійної працездатності( профзахворювання хр. п/к радик.) та його визнано інвалідом 3 групи до 01 липня 2016 року ( а.с. 20)
Наказом № 857/ к по шахті ім. В.І.Леніна ДП « Артемвугілля» від 08 липня 2014 року позивача було звільнено з роботи за пунктом 2 статті 40 КЗпП України виявлена невідповідність виконуваної роботи внаслідок стану здоровя ( а.с.8-13).
Приписами статті 13 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
Таким чином, у позивача є всі законні підстави вимагати відшкодування шкоди, завданої здоровю, за нормами вказаного Закону за рахунок відповідача.
Відповідно до вимог статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Обґрунтовуючи вимоги про наявність факту спричинення та розміру компенсації моральної шкоди, позивач ОСОБА_1 у позовній заяві зазначив, що в результаті отримання професійного захворювання обмежені його можливості вести активний образ життя; він переносив, переносить та продовжує переносити особливі моральні страждання; не має можливості працювати на тих посадах, які дозволяють одержувати великий особистий заробіток, не має право реалізовувати своє право на працю,бо він пенсіонер; частково порушені його відносини з оточуючими людьми,близькими, друзями та знайомими, які ведуть активне громадське життя, а він частково обмежений у спілкуванні з ними; його не залишає почуття власної непівноцінності; він не може у повному обсязі виконувати роботу по господарству (зазнає постійні фізичні болі у спині), не може нормально спати; потребується додаткові зусилля для організації повсякденного життя; він змушений постійно лікуватися; переносити особливі фізичні та психічні страждання; порушені його плани на подальше життя. При визначенні розміру відшкодування заподіяної внаслідок ушкодженням здоровя моральної шкоди, ним було враховано тривалий характер і ступінь заподіяння шкоди його здоровю. Компенсація моральної шкоди оцінюється ним у розмірі 40 000 грн. (по 1000 грн. за кожен відсоток стійкої втрати професійної працездатності, встановленої висновком МСЕК).
Факт звільнення ОСОБА_1 з підприємства за станом здоровя, знаходження його на стаціонарному лікуванні в медичних закладах підтверджено наявними в матеріалах справи даними трудової книжки позивача, висновками медико-соціальної експертної комісії, виписками з історій хвороби позивача.( а.с.8-13,17-19, 20)
Відповідачем в порядку статті 60 ЦПК України не надано суду будь-яких доказів неспричинення ОСОБА_1 моральних і фізичних страждань унаслідок отримання професійного захворювання при виконанні трудових обовязків.
Крім того, у пункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рн/2004 вказано, що ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.
Положеннями пункту 3 частини 1 статті 268 ЦК України передбачено, що позовна давність не розповсюджується на вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя чи смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару,що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію.
Таким чином, позивачем ОСОБА_1 не порушений строк позовної давності.
Доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами праці на підприємстві, про можливість настання негативних наслідків для його здоровя у звязку з такою роботою, а значний розмір заробітної плати обумовлений саме наявністю таких шкідливих та небезпечних умов праці, не приймаються судом до уваги при розгляду спору по суті, бо відповідно до положень статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці на всіх підприємствах, в установах, організаціях покладається на власника або уповноважений ним орган.
Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт отримання ОСОБА_1 професійного захворювання на виробництві, яке призвело до стійкої втрати професійної працездатності (40%), необхідність за медичними рекомендаціями постійного лікування, суд визнає, що професійне захворювання зумовило порушення нормальних життєвих звязків позивача, негативно відбилося на його фізичному та психічному стані, змусило змінити спосіб життя та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, таким чином ОСОБА_1 завдана моральна шкода.
За таких умов доводи представника відповідача про те, що факт моральної шкоди не доведений, є безпідставними, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоровя, втрати важливих особистих здібностей,зміни життєвого укладу, необхідності лікування та таке інше, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Це також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Враховуючи те, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь - яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1, суд приймає до уваги конкретні обставини професійного захворювання органів руху, характер та глибину повязаних з цим моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу його життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль.
На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд повинен керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості, тому враховуючи вищевказані обставини по справі, суд вважає, що зазначені обставини дають підстави для стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 12 000 грн. При цьому суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості та враховує стан здоровя позивача, яке потребує подальшого лікування та не може бути відновлене, неможливість у звязку з цим виконувати роботу за професією в шахті, неможливість в повній мірі забезпечувати себе та членів родини.
Судом не приймаються до уваги доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_1 отримує у звязку з ушкодженням здоровя одноразову та щомісячні суми відшкодування шкоди за рахунок органів Фонду соціального страхування, оскільки згідно діючого законодавства фонд відшкодовує позивачеві не моральну, а матеріальну шкоду, завдану ушкодженням здоровя.
Не мають правового значення посилання представника відповідача щодо скрутного фінансового становища підприємства як підстава для зменшення розміру моральної шкоди на користь ОСОБА_1, оскільки діючим законодавством не передбачено зменшення такого розміру відшкодування моральної шкоди при цих умовах.
Щодо негайного виконання рішення суду у повному обсязі або частково, як про це просить позивач, то вимоги статті 367 ЦПК України на вказані правовідносини не поширюються. Крім того, посилання позивача на пункт 2 статті 367 ЦПК України не є дорічним, бо зазначене положення передбачає негайне виконання рішення суду у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Позивачем при зверненні до суду за захистом порушеного права судові витрати не понесені. Приймаючи до уваги, що позивач, на користь якого постановлене рішення, звільнений від сплати судових витрат при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої станом на 1 січня календарного року, в кому відповідна заява або скарга подається до суду, тобто 243 грн. 60 коп.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 11, 60, 61, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 153, 237-1 Кодексу законів про працю України, статтями 23, 1168 Цивільного кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з Державного підприємства «Артемвгілля» на користь ОСОБА_1, 19 липня 1961року народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої унаслідок професійного захворювання 12 000 ( дванадцять тисяч) грн.
Стягнути з Державного підприємства « Артемвугілля» на користь держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: О.В. Неженцева