Справа № 369/2259/15-ц
Провадження № 2/369/1452/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нікушина В.В.,

при секретарі Сокиран І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до районного суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 29 січня 2015 року на ім`я начальника Київської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» та начальника Фастівського відділення Київської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» було направлено листа, автором якого є відповідачка. У зазначеному листі ОСОБА_2 повідомляє, що її колишній чоловік разом зі своїм рідним братом ОСОБА_1 шантажують її тим, що ОСОБА_1 не буде сплачувати обовязкові платежі до банку за кредитом і якщо вона не сплатить їм пять тисяч доларів США, то банк примусово реалізує її будинок, а гроші підуть на погашення кредиту. За цим фактом ОСОБА_2 звернулася до Києво-Святошинського РВ ГУМВС України у Київській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Також зазначив, що усі перелічені у листі факти не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутацію приватного підприємства ОСОБА_1 та його особисто, як директора цього підприємства. Окремо зазначив, що інформація викладена у листі ОСОБА_2 щодо його можливого виїзду за кордон з метою несплати кредитних коштів також є неправдивою, оскільки приватне підприємство ОСОБА_1 займається міжнародними вантажними перевезеннями, тому його часті відрядження за кордон викликані лише потребами здійснення відповідної діяльності. Тому просив суд зобовязати ОСОБА_2 надати до банку спростування відомостей, поширених у листі від 29 січня 2015 року, які принижують честь, гідність та ділову репутацію приватного підприємства ОСОБА_1 та його директора ОСОБА_1, стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Просили суд задовольнити позов у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти позову. Суду пояснила, що позивачем не надано жодних доказів того, що відповідачка своїми діями поставила під сумнів його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки відповідачкою були викладені обставини, які виникли між позивачем та його рідним братом ОСОБА_3 з одного боку та нею з іншого боку у відносинах щодо зобовязань за кредитним договором, вони ніяк не вплинули на честь та гідність ОСОБА_1 Всі звинувачення позивача є лише припущеннями, а тому просили в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

При розгляді справи судом встановлено, що у січні 2015 року ОСОБА_2 направила лист на адресу на ім`я начальника Київської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» та начальника Фастівського відділення Київської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк», в якому зазначила, що 08 лютого 2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання не відновлюваної кредитної лінії №16. З метою забезпечення зобовязань ОСОБА_1 за кредитним договором ОСОБА_2 виступила майновим поручителем, оскільки на той час перебувала у шлюбі з рідним братом ОСОБА_1 ОСОБА_3 Після розірвання шлюбу, ОСОБА_3 почав процес розподілу спільно нажитого майна. Останній разом з ОСОБА_1 шантажують її тим, що ОСОБА_1 не буде сплачувати обовязкові платежі до банку за кредитом і якщо вона не сплатить їм 5 тисяч доларів США, то банк примусово реалізує будинок. За цим фактом вона звернулась до Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України у Київській області. Оскільки дуже хвилюється за своє майно, яке перебуває в іпотеці, просила банк зняти з неї зобовязання майнового поручителя.

Відповідно до ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення проти неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації .

Відповідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 1 Закону України «Про інформацію» поняття інформації визначено як будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України в постанові №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» в п. 15 роз'яснив, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Також, Пленум Верховного Суду України в постанові від 27.02.2009 року у п. 19 дав роз'яснення, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ст. 47 Закону України "Про інформацію", відповідальність за порушення законодавства про інформацію несуть особи, винні у поширенні відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи.

Згідно ст. 47-1 Закону України "Про інформацію", ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Суд вважає, що викладені вислови є оціночними і не містять відомості про конкретні факти, події та явища.

Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатись до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Стаття 10 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачає, що кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватись своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів.

В судовому засіданні не доведено, позивачем не надано доказів, що ОСОБА_2 розповсюдила недостовірну інформацію спрямовану на заподіяння шкоди діловій репутації приватного підприємства ОСОБА_1 та особисто ОСОБА_1

Тому, суд розцінює наведені висловлювання не порушенням позивача конституційного права на повагу до його гідності, відповідач не вийшов за межі вільного вираження своїх поглядів і переконань, право на яке гарантоване статтею 34 Конституції України та статтею 10 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, оскільки цими ж правовими нормами передбачені і обмеження вільного вираження поглядів та переконань для захисту репутації або прав інших людей

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Проаналізувавши встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд дійшов до висновку про недоведеність заявлених вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

При вирішенні даного спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Однак позивач ОСОБА_1 не довів факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не довів суду, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) відповідача вони заподіяні.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про спростування неправдивих відомостей, суд відмовляє в позові про відшкодування моральної шкоди.

На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист часті, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Києво-Святошинський районний суд Київської області. У разі якщо особи, які беруть участь у справі не були присутні під час ухвалення рішення, апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з моменту його отримання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя