АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/5497/14-ц Номер провадження 22-ц/786/877/15Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.,

Суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

при секретарі - Філоненко О.В.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 січня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до Кременчуцької міської радиПолтавської області, ОСОБА_4 про встановлення земельного сервітуту.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом до Кременчуцької міської ради Полтавської області, ОСОБА_4, посилаючись на те, що є власницею 21/50 частини домоволодіння АДРЕСА_1 цього будинку, а власницею 29/50 частин домоволодіння та квартири НОМЕР_1 є ОСОБА_4

Зазначає, що земельна ділянка, на якій розташоване дане домоволодіння, неприватизована, перебуває у власності міської громади, а рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22.11.2012 року встановлено порядок користування земельною ділянкою-виділено їй у користування частину земельної ділянки площею 1190.52кв.м, в користування ОСОБА_4 - частину земельної ділянки, площею 148461кв.м, та поділено домоволодіння АДРЕСА_1

Вказує, що при ухваленні рішення суд не вирішив питання про можливість облаштування для неї окремого заїзду на земельну ділянку, яка перебуває у її користуванні та не прийняв до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи від 05.10.2012р., згідно якої визначено можливий варіант облаштування окремого заїзду на територію земельної ділянки, що перебуває у її користуванні за рахунок частини земельної ділянки, площею 78кв.м, яка на даний час закріплена за ОСОБА_4

У зв'язку з цим прохала встановити для неї земельний сервітут без визначення строку на право користування земельною ділянкою площею 78кв.м, яка є власністю Кременчуцької міської ради та перебуває у користуванні ОСОБА_4 згідно додатку №4 до висновку судової будівельно-технічної експертизи №П-292 від 05.10.2012 року для облаштування заїзду на територію 21/50 частини домоволодіння АДРЕСА_1

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодилася позивач, яка в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи прохала рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Зазначає, що суд не взяв до уваги суттєві обставини, що були закріплені рішенням народного суду м. Кременчука від 27.09.1961р. про проведення реального розподілу спірного домоволодіння та встановлення меж користування земельною ділянкою; такий порядок користування домоволодінням був визначений між попередніми співвласниками. Рішенням суду від 22.11.2012р. фактично було проведено ревізію судового рішення від 27.09.1961р., в якому закріплено положення про те, що частина земельної ділянки, яка використовується співвласниками, має перебувати у спільному користуванні та передбачена можливість облаштування окремих заїздів для співвласників, яке і на даний час залишається чинним.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно проігнорував висновок судової будівельно-технічної експертизи №П-292 від 05.10.2012 року, який проведений експертом з виїздом на місцевість, обміром земельної ділянки та взяв до уваги інший висновок від 29.08.2010р. №6/19-10, який не містить відповіді на питання про реальний розмір земельних ділянок, що перебувають на даний час у користуванні співвласників, та має ряд інших недоліків, та зроблений без виїзду фахівця на місце.

Вказує, що висновок суду про можливість облаштування нею окремого заїзду до належної їй частини будинку у разі звільнення її сусідом ОСОБА_5 земельної ділянки, площею 27кв.м, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки у висновку експерта від 05.10.2012р. зазначено, що в місці розташування земельної ділянки, за рахунок якої їй пропонувалося облаштувати заїзд до свого подвір'я, знаходяться високі ступені та сам ландшафт не дозволяє зробити там цей заїзд.

Зазначає також, що суд не звернув уваги на ту обставину, що відповідачка не надає доступу до газового вентиля, який регулює постачання газу до її (ОСОБА_3.) частини будинку, ігноруючи те, що система газопостачання та контролю за ним є спільною сумісною власністю співвласників домоволодіння.

У судовому засіданні представник відповідача проти апеляційної скарги заперечувала та прохала її відхилити.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

У відповідностідо ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як установлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить будинок АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27 травня 1983 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори за №2-17-05, відповідно до якого ОСОБА_3 придбала 21/50 частину житлового будинку з будівлями за адресою АДРЕСА_1 та договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 06 липня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу за № 10553, згідно якого ОСОБА_4 купила 29/50 частин житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 (а.с.6-8).

Відповідно до ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням народного суду Кременчуцького міського суду Полтавської області від 27.09.1961 року, розділено в натурі між співвласниками домоволодіння АДРЕСА_2 та ОСОБА_6 залишено ліву частину саду пл. 832 кв.м, а за ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - праву частину пл. 485 кв.м, двір розподілено між сторонами шляхом відновлення зруйнованого забору висотою 1 м, межу розділу встановлено від веранди 1 і коридором 2-1 з правом облаштування окремих виїздів для ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (а.с.9-12).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22.11.2012 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, що знаходиться в загальному користуванні та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення користування земельною ділянкою та про виділення окремих часток, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 в користування ОСОБА_3 виділено частину земельної ділянки площею 1190,52 кв.м, згідно варіанту І висновку судової будівельно-технічної експертизи від 29 серпня 2010 року № 6/19-10, що зафарбована на плані зеленим кольором.

У користування ОСОБА_4 виділено частину земельної ділянки площею 1484,61 кв.м, згідно варіанту І висновку судової будівельно-технічної експертизи від 29 серпня 2010 року № 6/19-10, що зафарбована на плані помаранчевим кольором.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Поділено домоволодіння АДРЕСА_1 в натурі.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру НОМЕР_1 в житловому будинку літ. АА1, загальною площею 99,7 кв.м, яка складається з кухні 1-1 площею 14,6 кв.м, нежитлового приміщення 1-2 площею 8,9 кв.м, кімнати 1-3 площею 19,9 кв.м, кімнати 1-4 площею 11,5 кв.м, кімнати 1-5 площею 27,9 кв.м, кімнати 1-6 площею 9,6 кв.м, коридору 1-7 площею 3,3 кв.м, санвузла 1-8 площею 4,0 кв.м, та надвірних господарських будівель та споруд: погрібу літ. «бп», вбиральні літ. «Т», гаражу літ. «Л», огорожі № 1,2 по АДРЕСА_1 та визнано цю квартиру окремим інвентарним об'єктом.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру НОМЕР_2 в житловому будинку літ. АА1а, загальною площею 82,4 кв.м, яка складається з тамбуру 2-1 площею 0,6 кв.м, нежитлового приміщення 2-2 площею 6,6 кв.м, кладової 2-3 площею 0,6 кв.м, кімнати 2-4 площею 12,7 кв.м, кімнати 2-5 площею 13,2 кв.м, кімнати 2-6 площею 27,0 кв.м, коридору 2-7 площею 5,8 кв.м, кухні 2-8 площею 3,9 кв.м, коридору 2-9 площею 12,0 кв.м, та надвірних господарських будівель та споруд: сараю літ. «В», сараю літ. «Гг», погрібу літ. «Е», сараю літ. «И», літнього душу-вбиральні літ. «З» по АДРЕСА_1

В іншій частині позовних вимог за первісним та зустрічним позовами відмовлено (а.с.13-39).

В рамках даної справи було проведено дві судові будівельно-технічні експертизи.

Згідно п.3 Висновку судової будівельно-технічної експертизи №6/19-20 від 29.08.2010р. дослідження представлених кадастрових планів, виготовлених ПП «Інвар-Сервіс» вказує на те, що за умови звільнення власником суміжного домоволодіння НОМЕР_3 земельної ділянки, площею 27кв.м, з боку квартири АДРЕСА_1 дає змогу ОСОБА_3 облаштувати окремий в'їзд. Зазначена земельна ділянка площею 27кв.м згідно технічної документації (технічного паспорту від 12.04.2006р. та ін.) повинна знаходитись в користуванні співвласників домоволодіння АДРЕСА_1

На дату проведення експертизи здійснити безперешкодний під'їзд автомобільного транспорту безпосередньо до входу в квартиру 32 житлового будинку АДРЕСА_1 в м. Кременчуці неможливо. Під'їзд до входу в квартиру НОМЕР_2 з боку кв. НОМЕР_1 (співвласник ОСОБА_4.) обмежений за рахунок розташування на земельній ділянці, що знаходиться в користуванні ОСОБА_3, погрібу літ. «Е». Під'їзд до входу з боку кв. НОМЕР_2 (співвласник ОСОБА_3.) обмежений внаслідок звуження проїзду до розміру проходу за рахунок надання в користування співвласнику суміжного домоволодіння АДРЕСА_3 земельної ділянки площею 27кв.м, придатної для облаштування в'їзду в двір з боку АДРЕСА_1 (п.9).

При проведенні експертами Кременчуцького відділення Полтавської ТПП Торгово-промислової палати України судової будівельно-технічної експертизи №П-292, вирішувалися у т.ч. питання, що стосувалися облаштування заїзду на територію частини домоволодіння АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_3, зокрема:

- чи є можливим облаштування окремого в'їзду для обслуговування частини будинку, що належить ОСОБА_3 (квартира НОМЕР_2) в місці розташування хвіртки для входу до квартири НОМЕР_2 з урахуванням особливостей ландшафту та висоти сходів на вході в подвір'я (відповідь: неможливо, з урахуванням ширини проходу, особливостей ландшафту та висоти сходів на вході в подвір'я); - які можливі варіанти облаштування заїзду на територію земельної ділянки, що перебуває на даний час у користуванні ОСОБА_3 з урахуванням визначеного рішенням суду від 27.09.1961 року порядку користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 за наявністю спільного двору і права на облаштування окремих заїздів? (у дослідницькій частині Висновку наведено варіант порядку користування земельною ділянкою, згідно якого частина ділянки, площею 78 кв.м, залишена в загальному користуванні співвласників - для здійснення проходу та проїзду до земельної ділянки, що знаходиться в користуванні ІІ співвласника (ОСОБА_3.).

При розгляді зазначеної справи, вирішуючи питання про встановлення порядку користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 суд першої інстанції критично оцінив висновок судової будівельно-технічної експертизи №П-292 від 05.10.2012 року, поклавши в основу рішення висновок судової будівельно-технічної експертизи № 6/19-10 від 29.08.2010 року як такий, що є найбільш наближеним до фактичного порядку користування земельною ділянкою, що тривалий час встановився між співвласниками будинку та виділив у користування земельну ділянку площею 1190,52 кв.м, до складу якої входить земельна ділянка, площею 27 кв.м, яка знаходилась у фактичному користуванні ОСОБА_5 без будь-яких правових підстав і звужувала під'їзд до входу в квартиру ОСОБА_3 до розміру проходу, що дає можливість позивачу задовольнити свої потреби щодо облаштування в'їзду на територію її домоволодіння без встановлення сервітуту.

Зазначене рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22.11.2012 року позивачем не оскаржувалось та є чинним.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд обґрунтовано виходив із відсутності доказів на підтвердження того, що по земельній ділянці площею 78 кв.м, щодо якої позивач просить встановити земельний сервітут, прокладено шлях для проїзду транспортних засобів і що користування вказаною земельною ділянкою позивачем буде здійснюватися найменш обтяжливим для відповідача способом; сторони відмовилися щодо проведення відповідної експертизи з метою підтвердження тих обставин, на які вони посилаються; а права позивача щодо доступу до газового вентилю підлягають захисту іншим способом.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно зі ст.402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Статтею 404 ЦК України зокрема, визначено правові підстави права користування чужою земельною ділянкою, а саме, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

За змістом ст.98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Статтею 99 вказаного кодексу передбачено види права земельного сервітуту, зокрема, право проходу, право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху та інші земельні сервітути.

Відповідно до ст.100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки.

Вірно встановивши обставини справи та здійснивши системний аналіз правових норм, що регулюють спірні правовідносини, місцевий суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_3, у тому числі з тих підстав, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що по земельній ділянці площею 78 кв.м, щодо якої позивач просить встановити земельний сервітут, прокладено шлях для проїзду транспортних засобів і що користування вказаною земельною ділянкою позивачем буде здійснюватися найменш обтяжливим для відповідача способом.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

При розгляді вказаної вище справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, що знаходиться в загальному користуванні та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення користування земельною ділянкою та про виділення окремих часток, вирішуючи питання про встановлення порядку користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 суд першої інстанції критично оцінив висновок судової будівельно-технічної експертизи № П-292 від 05.10.2012 року, поклавши в основу рішення висновок судової будівельно-технічної експертизи № 6/19-10 від 29.08.2010 року як такий, що є найбільш наближеним до фактичного порядку користування земельною ділянкою, що тривалий час встановився між співвласниками будинку та виділив у користування земельну ділянку, площею 1190,52 кв.м, до складу якої входить земельна ділянка, площею 27 кв.м, яка знаходилась у фактичному користуванні ОСОБА_5 без будь-яких правових підстав і звужувала під'їзд до входу в квартиру ОСОБА_3 до розміру проходу, що дає можливість позивачу задовольнити свої потреби щодо облаштування в'їзду на територію її домоволодіння без встановлення сервітуту.

Зазначене рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22.11.2012 року позивачем не оскаржувалося та є чинним.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що суд безпідставно не взяв до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи №П-292 від 05.10.2012 року, який проведений експертом з виїздом на місцевість, обміром земельної ділянки, а покладений в основу рішення висновок від 29.08.2010р. №6/19-10 не містить відповіді на питання про реальний розмір земельних ділянок, що перебувають на даний час у користуванні співвласників, має ряд інших недоліків та проведений без виїзду фахівця на місце та в ньому вказано інший розмір земельної ділянки, колегія суддів оцінює критично з огляду на те, що рішення суду від 22.11.2012 року позивачем не оскаржувалося та набрало чинності, клопотань про проведення відповідної експертизи з метою підтвердження тих обставин, на які вона посилається, позивач не заявляла та від її проведення відмовилася.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу оскаржуваного рішення висновок від 29.08.2010 р. № 6/19-10, який найбільш наближений до фактичного порядку користування земельною ділянкою, що протягом тривалого часу встановився між співвласниками будинку.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги про те, що запропонований позивачем у відповідності до додатку №4 висновку судової будівельно-технічної експертизи №П-292 від 05.10.2012р. спосіб заїзду на земельну ділянку є найменш обтяжливим для відповідача та встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку, площею 78 кв.м, є безпідставними.

Твердження про те, що відсутність доступу до земельної ділянки, що перебувала у спільному користуванні, може становити реальну загрозу для позивача, членів її сім'ї та оточуючих, оскільки відповідач не надає доступу до газового вентиля, що регулює постачання газу до її оселі, а система газопостачання та контролю за ним є спільною сумісною власністю співвласників домоволодіння, про що зазначено в акті ПАТ «Кременчукгаз» від 08.10.2013р., який не взятий судом до уваги, колегія суддів до уваги не приймає з огляду на те, що це право позивача не підлягає захисту в обраний позивачем спосіб шляхом встановлення сервітуту.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин підстав для скасування рішення місцевого суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, - відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 січня 2015 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ : /підпис/ Ю.В. Дряниця /підпис/ Л.І. Пилипчук

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун