САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/1796/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2015 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Малихіної В.В.,

при секретареві Сєдовій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

7 квітня 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 18.10.2012 року близько 14 години ОСОБА_3 керуючи автомобілем ВАЗ-21093 держ. № НОМЕР_1 рухаючись по вул. Вінокурова в м. Дніпропетровську зі сторони вул. Журналістів в напрямку ж/м Сєвєрний в районі рівнозначного «Т» образного перехрестя з вул. Курсантською не впевнився в безпеці свого руху, не пропустив проїжджаючий праворуч від нього на перехрестя автомобіль «ДЕУ Ланос» держ. № НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, що призвело до створення аварійної ситуації та зіткнення зазначених транспортних засобів. Відповідно до уточнених позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська по адміністративній справі № 3/403/4457/12 він визнаний не винним у скоєнні даного ДТП, а тому просить суд стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на його користь матеріальні збитки в сумі 74297,29 грн. та судові витрати по справі у розмірі 1685,18 грн., а також стягнути з ОСОБА_3 матеріальні збитки в сумі 4220 грн., моральну шкоду 7000 грн. та судові витрати 112,20 грн. (а.с. 92-98).

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник просили відмовити в задоволенні позовних вимог у звязку з їх необґрунтованістю.

Представник ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» в судове засідання не зявився.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

З огляду адміністративного матеріалу по справі № 403/14030/12 з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська вбачається, що 18.10.2012 року о 14 годині в м. Дніпропетровську, водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_3 під час початку руху на дорозі до заводу «Іста» по вул. Вінокурова, не переконався, що це буде безпечним та скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ-21093, номерний знак 64122АН, під керуванням водія ОСОБА_3, який рухався по вул. Вінокурова, та при виникненні небезпеки для руху негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки, у разі чого транспортним засобам нанесені механічні пошкодження, чим завдана матеріальна шкода, постраждалих людей не має. Відповідно до постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2013 року провадження у даній справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, закрите у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Підставою для закриття провадження про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП став Висновок № 1233-13 судової авто технічної експертизи від 19.08.2013 року, проведеної Дніпропетровським науково-дослідницьким інститутом судових експертиз.

Згідно вказаного висновку, в діях водія автомобіля «ВАЗ-2109» ОСОБА_3 вбачаються невідповідності вимог п.п.10.1, 16.12 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному звязку з даною дорожньо-транспортною пригодою. Відповідно до п.10.1 Правил дорожнього руху України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. У відповідності до п.16.12 Правил дорожнього руху України на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобовязаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч.

За змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням, зокрема, в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Суд досліджуючи докази по справі, які були надані сторонами та отримані під час розгляду справи, приходить до переконання про допустимість та належність в розумні ст..ст. 58-59 ЦПК України такого доказу, як висновок № 1233-13 судової авто технічної експертизи від 19.08.2013 року, проведеної Дніпропетровським науково-дослідницьким інститутом судових експертиз, згідно якого саме в діях водія автомобіля «ВАЗ-2109» ОСОБА_3 вбачаються невідповідності вимог п.п.10.1, 16.12 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному звязку з даною дорожньо-транспортною пригодою.

Враховуючи те, що вказаний висновок було зроблено в рамках розгляду Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровськаадміністративної справи № 403/14030/12 , тому суд вважає цей висновок доказом,який одержаний з дотриманням порядку, встановленого законом, а тому твердження відповідача про його недопустимість є безпідставними.

Натомість суд відхиляє та не приймає як доказ надану відповідачем ОСОБА_4 консультаційну довідку № 1 від 09.06.2015 року (а.с.129), оскільки вона носить консультаційно рекомендаційний характер виключно для однієї особи, яка звернулася до спеціаліста за отриманням відповідної консультації з певного питання, а самі по собі висновки судового експерта ТОВ «КроК», якого не було попереджено про кримінальну відповідальність, не стосуються предмета доказування по цій справі та являються недопустимими доказами в розумінні ст..ст. 58-59 ЦПК України.

Таким чином, аналізуючи наведенні вище обставини та надавши оцінку доказам по справі суд приходить до висновку, що матеріальну шкоду позивачеві спричинено з вини відповідача ОСОБА_3, який допустив порушення вимог п.п.10.1, 16.12 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному звязку з даною дорожньо-транспортною пригодою.

Як вбачається з копії страхового полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/8225613, ним було забезпечено транспортний засіб ВАЗ 21093, номерний знак 64122АМ, 1992 року випуску, строком дії з 23.09.2012 року до 22.09.2013 року, де страхувальником, який застрахував свою цивільно правову відповідальність перед третіми особами є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а страховик ПрАТ СК «УНІКА» (а.с. 72).

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обовязкове страхування власників транспортних засобів», передбачено, що при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 4 договору страхування поліс № АВ/8225613 ліміт відповідальності страховика на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоровю 100 000 грн., за шкоду заподіяну майну 50 000 грн. Вказані умови кореспондуються з приписами пункту 9.2 статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Враховуючи, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність особи ОСОБА_3, винної у заподіянні збитків, була застрахована у відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», остання відповідно до статті 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повинна відшкодувати їх у межах встановлених лімітів.

Як вбачається з висновку експертного дослідження авто товарознавця ОСОБА_5 № 273/13 матеріальний збиток нанесений власнику автомобіля Daewoo Lanos 1.5i TF69Y, реєстраційний номер НОМЕР_4, ідентифікаційний номер (VIN) KLATF69YEWB275724 за наслідком пошкодження його при ДТП склав 23516,74 грн. (а.с. 11-25).

Судом також була оглянута відповідь ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на звернення ОСОБА_1 щодо здійснення страхового відшкодування у звязку із пошкодженням 18.10.2012 року транспортного засобу «Daewoo Lanos», д.р.н. АЕ2634ЕР під керуванням ОСОБА_1 та за участю забезпеченого транспортного засобу «ВАЗ 21093», д.р.н. 641-22 АН, під керуванням водія ОСОБА_3 (поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності від 01.10.2012 року № АВ/8225613), відповідно до якого ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті страхового відшкодування за відсутністю правових підстав у ПрАТ «СК «УНІКА» керуючись ст. 32 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки ним не надано підтверджуючих документів щодо притягнення водія ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за даним випадком (а.с. 100).

Відповідно до ст.34.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно -

правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказано, що якщо представник страховика не зявився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоду. У такому разі страховик зобовязаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

На отримання висновків експертного дослідження № 273/13 від 09.12.2013 року позивач витратив 900,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера (а.с. 9).

Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки винність правопорушника ОСОБА_3 в нанесені матеріальної шкоди позивачу ОСОБА_1 знайшла своє повне підтвердження у судовому засіданні і не викликає сумніву, а відповідач ОСОБА_6 акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка», в якому був застрахований автомобіль ОСОБА_3, не сплатив страхового відшкодування позивачу, тому позовні вимоги необхідно задовольнити, стягнувши з відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» в рахунок стягнення страхового відшкодування збитки які складаються з вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача, що становить 23516,76 грн. та витрат понесених позивачем за проведення автотоварозначого дослідження у сумі 900,00 грн., що загалом складає 24416,74 грн.

Вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_3 матеріальних збитків в сумі 4220 гривень як вартості змушеної стоянки автомобіля позивача з моменту ДТП, не підлягають задоволенню, оскільки позивачем надано лише акт виконаних робіт про відповідальне зберігання транспортного засобу (а.с.10), але належних підтверджуючих документів про сплату цих послуг позивач не надав, а сам акт не містить даних про договір на надання таких послуг.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача - ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» пені, інфляційних втрат та 3% річних, оскільки такі види санкцій можуть бути застосовані лише у разі порушення виниклих між субєктами взаємних обовязків.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до вимог ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу із врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на те, що до ухвалення рішення по справі на ОСОБА_6 акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» не було покладено обовязку сплатити певну суму коштів на користь позивача, як страхове відшкодування, тому не можна застосовувати до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» відповідальність, передбачену ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди з відповідача ОСОБА_3, суд виходить з наступного.

За змістом Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Позовні вимоги позивача у частині відшкодування моральної шкоди в сумі 7000 гривень мотивуються психологічним стресом, який він переніс під час зіткнення двох авто та моральними стражданнями виниклими через те, що він змушений витрачати багато часу на відвідування ДАЇ, суду та ін.

З огляду на те, що факт заподіяння позивачеві моральних страждань з боку відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження, а позивач в свою чергу не надав жодного переконливого доказу спричинення йому моральної шкоди, тому заявлені в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів, у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.2, 10, 11, 60, 79, 84, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 23, 1167, 1194 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (ідентифікаційний номер 20033533) на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 23516,74 гривень, витрати на проведення авто товарознавчого дослідження в сумі 900 гривень, а також витрати зі сплати судового збору в сумі 244,16 гривень

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Самарський районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя: В.В. Малихіна