Справа №442/291/15-ц
Провадження №2/442/390/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

при секретарі - Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків та виготовлення проїзного документу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд із вказаним вище позовом, в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 15 лютого 2007 року до 20 травня 2010 року.

Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду даний шлюб розірвано, про що відділом реєстрації актів цивільного стану міста Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за № 110 від 20 травня 2010 року.

Відповідач не виконує своїх обов'язків стосовно сина. Зокрема, вона змушена була звернутись до суду із позовом про стягнення коштів на утримання дитини, що підтверджується рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 03 липня 2009 року, яким з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 вирішено стягувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 26.05.2009 року і до досягнення повноліття.

На сьогоднішній день відповідач належної участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком сина не цікавиться, постійної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Більше того, відповідач чинить їй перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зокрема, безпідставно відмовляється вчинити у передбаченому законодавством України порядку, дії нотаріального характеру про надання дозволу на виїзд за межі України сина для його відпочинку та оздоровлення. Водночас, дитина часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких необхідне періодичне перебування на морі. Крім того, виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню її світогляду (кругозору), ознайомленню з культурою інших народів, стимулюванню вивчення іноземних мов та підготовці до самостійного життя, а отже добре позначатиметься на духовному та інтелектуальному розвитку дитини як особистості.

Але не зважаючи на це, батько дитини, відповідач у справі, безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі території України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить.

Вважає, що така позиція відповідача у справі шкодить інтересам їхнього сина -ОСОБА_3, не сприяє його всебічному і гармонійному розвитку та свідчить про зловживання відповідачем своїми батьківськими правами.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утриматись від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Її поїздки разом із сином за межі України повністю узгоджуються з його бажаннями та інтересами, а також з її правами та обов'язками, передбаченими Сімейним кодексом України. Крім того, вона має можливість забезпечувати виїзд дитини за кордон, адже працює на території одного із найбільших морських курортів світу. І тому у період шкільних канікул вона хоче здійснювати разом із сином періодичні поїздки за межі України, а саме в ОАЕ для його відпочинку та оздоровлення. Дозвіл на виїзд неповнолітнього сина з України необхідний для необмеженої кількості поїздок за межі України, а саме до досягнення дитиною шістнадцяти років, виключно в інтересах дитини - ОСОБА_3, а тому в неї виникла необхідність звернутися з даним позовом в суд.

Позивач ОСОБА_1 в дане судове засідання не з»явилася, однак своє відношення до позову вона виклала у судовому засіданні яке відбулося 29.01.2015 року, в якому зокрема позовні вимоги підтримувала з підстав викладених в позовній заяві, просила позов задоволити.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві. Просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та пояснив, що обставини викладені в позовній заяві не відповідають дійсності, зокрема, покликання позивача на те, що він не допомагає матеріально дитині, адже після того як позивач відкликала виконавчий лист з ДВС він передає гроші її матері (бабусі сина). Крім цього він цікавиться вихованням та розвитком сина та набагато більше часу проводить з сином ніж позивачка, а тому такі покликання позивача є голослівними і такими, що не відповідають дійсності. Що стосується дозволу на виїзд дитини за кордон то він неодноразово говорив, що немає нічого проти виїзду дитини за кордон, але тільки не в Об»єднані Арабські Емірати де позивач працює, оскільки в нього є страх та підозра, що ОСОБА_1 вивізши сина в цю країну вже більше його не поверне на територію України, а тому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради - Павловська Оксана Василівна, щодо задоволення позовних вимог покладається на думку суду, оскільки позивач не зверталась у службу і відповідно служба не володіє інформацією про конкретний випадок.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1, виданого Стебницькою міською радою Львівської області 06.12.2007 року, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1. (а.с. 5)

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано 20 травня 2010 року, про що свідчить Свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 видане 20.05.2010 року відділом РАЦСу м.Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області. (а.с. 4)

Відповідно до вимог ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ч.1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до змісту пункту 21 Постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995р. «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно п.п. 17, 18 "Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини", в редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року № 380, проїзний документ дитини, за наявності заперечень одного з батьків, може бути оформлений на підставі рішення суду. Відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорт батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти.

Відповідно до ч.2 ст.10 зазначеної «Конвенції», держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

Суд критично оцінює доводи як самого позивача так і її представника, що дитині потрібно їхати саме в ОАЕ, а не в будь-яку іншу державу, і такі доводи не знайшли свого підтвердження в суді щодо підставності такого позову, водночас суд дає віру поясненням відповідача, які знайшли своє підтвердження в суді і позивачем не спростовані.

Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, оскільки дійсно існує ймовірність того, що позивач не поверне дитини на територію України.

Керуючись ст. 313 ЦК України, ст. ст. 7, 141, 150, 155 Сімейного кодексу України, Європейської Конвенції "Про права дитини" від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991року, Постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 р. «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», "Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини", в редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року № 380 та керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 209, 213 - 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків та виготовлення проїзного документу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Крамар О.В.