Справа № 642/4005/14ц
Провадження 2/642/1040/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого судді Грінчук О.П.

за участі секретаря Бурда Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до Публічне акціонерне товариства «Альфа-Банк» (далі по тексту - ПАТ «Альфа-Банк») про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, позов обґрунтовано тим, що 01 вересня 2013 року між нею та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір відповідно до якого вона отримала кредитні кошти на суму 5988,00 грн. на оплату за виготовлення та установку ПВХ конструкцій у ФОП ОСОБА_2 із процентною ставкою за користування кредитом 0,1% річних до остаточного погашення кредиту 02.09.2015 р. Так, на даний час ФОП ОСОБА_2 умови договору не виконав, ПВХ конструкції їй не встановлені, а тому вважає, що умови договору суперечать закону. Крім того банк при укладені даного договору, в порушення приписів п.2 ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» не повідомив її у письмовій формі про кредитні умови, які до того ж на її думку є несправедливими в розумінні ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів». За таких обставин просила суд визнати недійсним кредитний договір № 401510482 від 01.09.2013 р. укладений між нею та відповідачем.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх в повному обємі з підстав викладених у заяві.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Заперечував проти задоволення позову та просив врахувати раніше подані заперечення на позов.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи 01 вересня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №401510482, згідно якого остання отримала кредит на суму 5988,00 грн. під 0,1 % річних для оплати товару шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП ОСОБА_2 (а.с.9).

Пунктом 2.8 (б) передбачено комісійну винагороду банку за надання (інформації) виписок за рахунком, що становить: за період з 1-го місяця користування кредитом по 24-й місяць користування кредитом 2% від суми кредиту, в) за прийом готівкових коштів з перерахунку для зарахування на рахунок в касах банку, у випадку, якщо сума платежу становить до 1500 грн. (включно) 35 грн.; у випадку, якщо сума платежу становить від 1500 грн. комісійна винагорода не стягується. Комісійна винагорода, що вказана в цьому підпункті сплачується позичальником за здійснення розрахункового обслуговування позивальника в операційних касах банку; г) за переказ готівкових коштів для зарахування на рахунок за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування становить: у випадку, якщо сума платежу становить до 1500 грн. (включно) 10 грн.; у випадку, якщо сума платежу становить від 1500 грн. комісійна винагорода не сплачується.

Згідно п. 2.8 даного кредитного договору передбачена сплата комісійної винагороди банку.

Зокрема згідно п.2.8, б) комісійна винагорода банку за надання виписок за рахунком становить 3,19 % за період з 1-го місяця користування кредитом по 36-й місяць користування кредитом від суми кредиту, яка сплачується щомісячно.

Згідно 2.8.4 кредитного договору за переказ коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування ПАТ «Альфа-Банк» (банкомат з функцією cash-in) у випадку, якщо сума платежу становить до 1500 грн. (включно) встановлено комісії в розмірі 10 грн.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Статтею 1055 встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови.

Кредитодавець не має права вимагати від споживача відомостей, які не стосуються визначення його платоспроможності та не є необхідними для надання споживчого кредиту.

Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Відповідно до положень вказаної статті Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

У частині третій названої статті визначений приблизний (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

У даному випадку відсутні підстави вважати, що кредитний договір, укладений сторонами містить несправедливі умови до позивача, оскільки при підписанні договору ОСОБА_1 мала реальну можливість ознайомитись з умовами договору, в зв'язку з чим і погодилася на його укладання шляхом підписання договору. Крім цього, позивачем не заперечується факт виконання відповідачем умов кредитного договору на перерахування грошових коштів. ОСОБА_1 заперечує факт виконання умов договору укладеного між нею та ФОП ОСОБА_2 на виготовлення ПВХ конструкцій.

Враховуючи наведене в суду відсутні підстави вважати, що положення кредитного договору створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, що обов'язок є жорстким у відношенні до споживача. Про визнання недійсними окремих положень кредитного договору позивачем не заявлялись.

При цьому суд враховує положення ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання кредитного договору, укладеного сторонами, недійсним.

Таким чином, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 215, 203 ЦК України, ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 10, 57, 60, 209, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

вирішив:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: