Справа №468/1599/14-ц 22.06.2015 30.06.2015 22.06.2015
Провадження №22-ц/784/1409/15
Головуюча першої інстанції: Бойко Л.Л.
Категорія-48 Доповідач апеляційного суду: Галущенко О.І
У Х В А Л А

Іменем України

2015 р., червня місяця, 22 дня м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Лисенка П.П.

Самчишиної Н.В.

із секретарем: Богуславською О.М.

з участю:

позивача - ОСОБА_3

представників- ОСОБА_10., ОСОБА_4,

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_6 на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 18. 09.2014 р., у справі за

позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/2 частки житлового будинку, який є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя,

встановила:

15.08.2014 р. ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_6 про поділ спільного житлового будинку та визнання за ним права власності на ? частку.

В подальшому він змінив позовні вимоги та просив про визнання за ним права на ? частку спільного житлового будинку, як об'кта права спільної сумісної власності подружжя.

Позивач зазначав, що з 22.09.1979 р. він перебував у шлюбі з відповідачкою.

З 2011 року сімейні відносини подружжям фактично припинені.

Посилаючись на те, що після припинення сімейних відносин між подружжям виник спір з приводу належного їм спільного будинку, позивач просив про задоволення позову.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 18. 09.2014 р. постановлено про задоволення позову ОСОБА_3

За позивачем визнано право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі відповідачка ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що судом через порушення норм процесуального та матеріального права неналежним чином оцінені докази та безпідставно визнано за позивачем право на частку житлового будинку, який не є спільним сумісним майном, оскільки подарований їй у 1985 році братом - ОСОБА_7

Перевіряючи законність та обгрунтованність рішення суду першої інстанції в межах оскарження, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Згідно з положеннями ст. 5 ЦК України правовий статус майна щодо якого виник спір, а також порядок його відчуження визначається нормами матеріального права, яке діяло на час його придбання, будівництва, легалізації.

Відповідно до правил ст.ст. 22, 24, 28 КпШС, які мають застосовуватися до спірних правовідносин, майно нажите подружжям за час шлюбу є їх спільною сумісною власністю, а майно, яке належало кожному з них до одруження або отримане в дар є їх приватною власністю.

В разі поділу спільного сумісного майна, частки кожного з подружжя визнаються рівними.

З матеріалів справи вбачається, що позивач уклав шлюб з відповідачкою 22.09.1979 р.

Підчас перебування у шлюбі подружжям придбано житловий будинок АДРЕСА_1 який відповідно до рішення виконкому Пісківської сільради від 23.10.1998 р. № 37 та свідоцтва про право власності, виданого тим же органом зареєстровано на ім'я відповідачки ( а.с. -35, 38, 38 звор.)

Відповідно до положень ст. 22 КпШС зазначений будинком є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Врахувавши надані докази та наведені вимоги закону, суд з належних підстав визнав житловий будинок об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визначаючи частки сторін, правильно виходив з правил статей 28 КпШС, згідно з якими майно, що придбане (нажите) подружжям в період шлюбу є їх спільним сумісним майном, а частки подружжя у спільному сумісному майні є рівними.

Доводи апеляційної скарги про те, що будинок отриманий в дар є приватною власністю відповідачки, не заслуговують на увагу, оскільки підчас судового розгляду не надано достовірних доказів укладення договору дарування та придбання відповідачкою будинку в дар.

Ксерокопія договору дарування не може з достовірністю свідчити про укладення такої угоди та її відповідність вимогам ст. 27 ЦК 1963 р. і положенням п.п. 17-21 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад депутатів трудящихся» ( затверджена наказом Міністра Юстиції Української РСР № 1/5 від 19.01.1976 р.), адже оригіналу договору дарування від 26.07.1985 р., посвідченого відповідною посадовою особою виконкому сільської ради ні сторонами, ні органом місцевого самоврядування на виконання ст. 64 ЦПК України, у ході судового розгляду не надано.

На запити суду не надано також відповідної виписки з реєстру нотаріальних дій сільради за відповідний рік чи даних про реєстрацію такого договору у відповідному нотаріальному реєстрі.

Посилання посадової особи Пісківської сільської ради на помилку щодо назви вулиці, яка зазначена у ксерокопії угоди дарування, не має правового значення для вирішення справи, оскільки угода, на яку посилається сторона, не пройшла відповідної реєстрації у нотаріальному реєстрі і відповідно до вимог ст. 227, 47 ЦК 1963 р. є недійсною.

До того ж, рішення виконкому сільської ради від 23.10.1998 р. про визнання права власності на будинок АДРЕСА_1 за відповідачкою не містить таких підстав набуття права власності, як угода дарування.

Посилання апеляційної скарги на відсутність доказів у позивача щодо придбання будинку за спільні кошти, також не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до положень ст. 22 ЦК 1963 р. визначальною є не ця обставина, а факт придбання будинку під час перебування подружжя у шлюбі, незалежно від того, чи приймав інший з подружжя участь коштами чи працею у його придбанні.

Не заслуговують на увагу і пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про купівлю-продаж та подальше дарування будинку відповідачці, оскільки правочини з приводу нерухомого майна, відповідно до правил ст. 44 ЦК 1963 р., укладаються у письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню ( ст. 227 ЦК 1963 р.), а тому обставини щодо їх укладення не можуть ґрунтуватися на показаннях свідків.

Інші доводи також не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків суду та не мають правого значення для вирішення спору.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити, а рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 18. 09.2014 р.- залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І.Галущенко

Судді: Н.В. Самчишина

П.П. Лисенко