Справа № 369/416/15 Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/3219/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 12 06.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

06 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Березовенко Р.В., Приходька К.П.

при секретарі Бобко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи: ОСОБА_5, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області про визнання права власності на самочинно збудований жилий будинок,-

Встановила :

У січні 2015 року позивачка звернулась до суду із позовом про визнання права власності на самочинно збудований жилий будинок, посилаючись на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, про що в Книзі записів актів громадянського стану про одруження 12 березня 1972 року зроблено відповідний запис за № 6. 27 січня 2001 року рішенням виконкому ОСОБА_4 сільської ради № 8/5 її чоловіку ОСОБА_5 була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,1943 га в межах згідно з планом, що підтверджується Державним актом на право власності на землю серії ІІ-КВ № 002036, виданого ОСОБА_4 сільською радою та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю № 713. Земельна ділянка розташована на території с. Петрушки, ОСОБА_4 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області по провулку Гайовому і була передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

У 1998 році на цій ділянці вона з чоловіком розпочали будівництво будинку. Забудову садиби згідно плану забудови дозволено на підставі дозволу, виданого згідно рішення виконкому ОСОБА_4 сільської ради народних депутатів від 24 червня 1998 року № 50.

Згідно рішення № 50 ОСОБА_4 сільська рада, розглянувши заключення Києво-Святошинської райдержархітектури від 21 червня 1998 року за № 61б/52, рішення ОСОБА_4 сільської ради від 10 квітня 1997 року за № 44, керуючись п. 11 ст. 9 ЗК України, вирішила погодити ОСОБА_5 будівництво житлового будинку та господарських споруд на земельній ділянці, наданій йому у постійне користування рішенням ОСОБА_4 сільської ради за № 44 від 10 квітня 1997 року та за типовим проектом 145-24-306,15,88 на 5 кімнат, житловою площею 76,73 кв.м., загальною площею 169,85 кв.м.. Будівництво велось відповідно до будівельного паспорту № 455-98 р., виданого районним архітектором Києво-Святошинської районної ради народних депутатів. Реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт вони не робили.

У 2010 році ними було закінчено будівництво одноповерхового будинку, сараю із прибудовою по провулку Гайовому,3, с. Петрушки Києво-Святошинського району, Київської області.

Згідно Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 3, провулок Гайовий, с. Петрушки, що був виготовлений ТОВ «Укрспецсервісбуд-2008» 06 жовтня 2014 року, загальна площа забудови житлового будинку склала 208,6 кв.м..

Відповідно до даного Технічного паспорту на ділянці під літерою «А-2» розташований житловий будинок, що складається з цокольного поверху, першого поверху та мансардного поверху (площа забудови-208,6 кв.м.) та вважається самочинно збудованим. Крім того, в Технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 3, провулок Гайовий, с. Петрушки від 06 жовтня 2014 року зазначено, що на ділянці під літерою «Б» розташований сарай (площа забудови-22,9 кв.м.), та прибудова до сараю (площа забудови 5,8 кв.м.) , які є самочинно збудованими.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_2 з посиланням на вимоги ст. ст. 316, 328, 376, 392, 377, 415 ЦК України просила визнати за нею право власності на 1/2 частину самочинно збудованого житлового будинку літ. «А-2» загальною площею 208,6 кв.м., що розташований за адресою: провулок Гайовий, с. Петрушки, Києво-Святошинського району, Київської області, буд. № 3, визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину самочинно збудованого житлового будинку літ. «А-2» загальною площею 208,6 кв.м., що розташований за адресою: провулок Гайовий, с. Петрушки, Києво-Святошинського району, Київської області, буд. № 3.

Ухвалою суду від 19 лютого 2015 року судом залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в судове засідання не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, суду надав заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача.

Третя особа ОСОБА_5 в надісланому суду повідомленні просив розглянути справу у його відсутності, проти позову не заперечував, позов підтримав і зазначив, що будинок будувався за рахунок спільних коштів та є спільним майном подружжя.

Представник третьої особи Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області в судове засідання не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 квітня 2015 року у задоволенні позову позивачці відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_5 з 12 березня 1972 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І-АБ № 240529, зареєстрованого Гребенівською сільською радою Кагарлицького району Київської області 12 березня 1972 року.

20 жовтня 2001 року ОСОБА_5 був виданий Державний акт на право приватної власності на землю, згідно якого на підставі рішення виконкому ОСОБА_4 сільської ради народних депутатів від 27 січня 2001 року № 8/5 йому передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1943 га, яка розташована на території с. Петрушки, пров. Гайовий, землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель.

Рішенням № 50 ОСОБА_4 сільської ради від 24 червня 1998 року «Про надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських споруд громадянину ОСОБА_5» вирішено погодити ОСОБА_5 будівництво житлового будинку та господарських споруд на земельній ділянці, наданій йому у постійне користування рішенням ОСОБА_4 сільської ради за № 44 від 10 квітня 1997 року та за типовим проектом 145-24-306,15,88 на 5 кімнат, житловою площею 76,73 кв.м., загальною площею 169,85 кв.м..

Згідно довідки виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 24 грудня 2014 року № 271 на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 3, пров. Гайовий, с. Петрушки, Києво-Святошшинського району, Київської області, рішенням ОСОБА_4 сільської № 50 від 24 червня 1998 року «Про надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських споруд ОСОБА_5М.» погоджено будівництво житлового будинку та господарських споруд (будівельний паспорт № 455-98 р.) на земельній ділянці площею 0,1943 га, що належить йому згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 002036 від 20 жовтня 2001 року.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 30 жовтня 2014 року № 69 «Про присвоєння адреси земельній ділянці в с. Петрушки пров. Гайовий», вирішено присвоїти адресу земельній ділянці площею 0,1943 га: провулок Гайовий, 3.

З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 3, провулок Гайовий, с. Петрушки, виготовлений ТОВ «Укрспецсервісбуд-2008» на ім»я ОСОБА_5 станом на 06 жовтня 2014 року, інвентаризаційна справа № 215/24/2014, вбачається, що в даному технічному паспорті наявна відмітка, що житловий будинок літ. А-2 площею 208,6 кв.м., сарай літ. «Б» площею забудови 22,9 кв.м., прибудова літ. «б» площею забудови 5,8 кв.м., збудовані самочинно ( а.с.13-15).

В листі-відповіді на звернення ОСОБА_5 щодо прийняття в експлуатацію об»єкта «Індивідуальний житловий будинок за адресою с.Петрушки, провулок Гайовий,3 «Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 30 грудня 2014 року роз»яснено порядок оформлення та форму заяви про прийняття в експлуатацію будинку та перелік документів, які необхідно додати; при цьому звертає увагу заявника на те, що подана ним заява не відповідає вказаному вище порядку.

Роз»яснено також, що на теперішній час об»єкти приймаються в експлуатацію відповідно до «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів», затвердженого постановою КМ України від 13 квітня 2011 року №461 ( а.с.65-66).

Згідно вимог ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно вимог ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно вимог ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно вимог ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відмовляючи позивачці у задоволенні позовних вимог в частині визнання за нею прав власності на ? частину самочинного збудованого будинку, суд виходив з того, що вказаний самочинно збудований житловий будинок літ. «А-2» за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрушки, провулок Гайовий, буд. № 3 не був введений в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для визнання за позивачкою права власності на нього; крім того, ОСОБА_2 не надано суду належних доказів, що вказане будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам.

Даний висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як видно з матеріалів справи, будинок, право власності на ? частину якого, просить визнати за собою позивачка, є новоствореним нерухомим майном та об»єктом незавершеного будівництва, який на час розгляду справи не введено в експлуатацію та не зареєстровано у відповідності до вимог закону.

Відповідно до положень ч.2 ст..331 ЦК України право власності на новостворене майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Ч.3 даної статті визначено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використанні в процесі цього будівництва (створення майна).

Як вже наголошувалося, ОСОБА_5 , який є забудовником будинку, не позбавлений можливості вирішити питання про введення новоствореного будинку в експлуатацію у відповідності до вимог чинного законодавства, він також не оспорює той факт що вказане нерухоме майно є спільним майном подружжя та не оспорює, що позивачка, як дружина, має право на 1/2 його частину.

З огляду на викладене, колегія вважає обґрунтованим висновок суду, що вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності на 1/2 частину самочинно збудованого будинку суперечать вимогам нормам ЦК України та не підлягають до задоволення.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін , якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає вимогам закону. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

В апеляційній скарзі не приведено доводів, які б спростували висновки суду, викладені в рішенні.

Керуючись ст..ст.307, 308 ЦПК України, колегія

Ухвалила :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: