_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/4481/15
УХВАЛА

07.08.2015 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Маломуж А.І.

при секретарі Месропянцевої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву позивача про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення»,

ВСТАНОВИВ:

28.07.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Одночасно з позовною заявою, позивачем було надано заяву про забезпечення позову шляхом обмеження відповідача у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань з вилученням паспорта/проїзного документа.

В обґрунтування наданої заяви позивач посилається на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення судом позовної заяви, оскільки відповідач на протязі тривалого часу не виконує взяті на себе зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони в судове засідання не викликались.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно до п.1 та п.2 ч.1 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Суд вважає, що задоволення вимог заяви про забезпечення позову щодо тимчасового обмеження відповідача у праві виїзду за межі України призведе до порушення судом норм ст. 33 Конституції України, згідно якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь якій час повернутися в Україну.

Відповідно до п.п.2, 8 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і виїзду в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України та якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі. Громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

Аналіз змісту зазначеної норми закону свідчить, що обмеження у праві виїзду за кордон є мірою адміністративно-правового впливу на громадян України, які мають невиконані зобов'язання на її території та не може кваліфікуватися як вид забезпечення позову, що вживається судом для забезпечення реального виконання майбутнього рішення суду.

В сенсі ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, яка є частиною національного законодавства, та ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Аналогічні по суті правові позиції викладені в ухвалах апеляційного суду Одеської області у справах №22ц-1851/2007 р., №22ц-1644/10, № 22 ц - 5827 - 2009, № 22ц - 5785 / 09, № 22ц- 2403/2010 та інших.

Крім того, позивач не зазначив в заяві мотивів, із яких дійшов до висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову майнового характеру шляхом тимчасового обмеження права виїзду відповідачів за кордон може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи ці роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, при розгляді заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову щодо тимчасового обмеження відповідача у праві виїзду за межі України, суд не має можливості пересвідчився, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також не може з'ясувати дані про осіб відповідача, у тому числі рід їх діяльності, який може бути пов'язаний із необхідністю виїзду за кордон.

Враховуючи викладене, у задоволенні заяві представника позивача про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 151 - 153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала про відмову у забезпеченні позову не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду. Заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Маломуж А. І.

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ОДЕСИ

65080, м. Одеса, вул. Варненська, 3 «б»

телефон: 718-99-24

№ С-26

___________ 2015 року

вих..№____________

ОСОБА_1

АДРЕСА_1

Київський районний суд м. Одеси надсилає на Вашу адресу ухвалу суду від 07.08.2015 року.

Додаток: на ______ аркушах.

Суддя: А.І. Маломуж