РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/325/15-ц

Справа № 2/600/128/2015

22 травня 2015 року

Козівський районний суд Тернопільської області

в складі головуючого: Кренцель М.І.

при секретарі: Колодій Р.С.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Козівської ЦРКЛ, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,посилаючись на те, що 14 жовтня 2014 року головний лікар Козівської ЦРКЛ ОСОБА_3 на підставі Наказу № 114-к від 14.10.2014 р. Козівської ЦРКЛ звільнив його з посади лікаря-інфекціоніста з формулюванням з « 14 жовтня за прогул без поважних причин, учинений 17 вересня 2014 року ( п.4 ст. 40 КЗпП України)». В заяві вказує, що підставою для звільнення з роботи послугувала записка завідуючого поліклінічнім відділенням Козівської ЦРКЛ ОСОБА_4 та акт про відсутність його 17 вересня 2014 року на робочому місці за основним місцем роботи.

За наслідками розгляду цивільної справи 03 грудня 2014 року Козівський районний суд вирішив позовні вимоги ОСОБА_1 задоволивши частково, а саме поновив його на посаді лікаря-інфекціоніста Козівської ЦРКЛ з 14 жовтня 2014 року та зобовязав Козівську ЦРКЛ виплатити йому грошові кошти за час невиконання покладених на нього обовязків.

Після ухвалення судом вищевказаного судового рішення він негайно до роботи допущений не був, а лише 29 січня 2015 року тому що, як ним було зазначено в судовому засіданні, при зверненні до адміністрації Козівської ЦРКЛ про поновлення позивача на роботі йому було відмовлено з посиланням на те, що лікарнею подано апеляційну скаргу і адміністрація лікарні не допустила його до роботи.

Позивач просить суд задоволити його позовні вимоги, а саме зобовязати головного лікаря Козівської ЦРКЛ виплатити йому грошові кошти за час невиконання покладених на нього обовязків лікаря-інфекціоніста, що було викладено незаконним звільненням його з роботи за період з 03 грудня 2014 року по 28 січня 2015 року, виплатити йому моральну шкоду в сумі 50 000 гривень.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнає, з підстав наведених у запереченні на позов, та пояснив, що позовні вимоги ОСОБА_1 неправомірні, безпідставні, що не підлягають задоволенню та пояснив, що позивач не звертався із заявою до адміністрації лікарні про поновлення його на роботі за період з 3 грудня 2014 року по 28 січня 2015 року, хоча мав рішення суду.

Суд, заслухавши покази позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 14 жовтня 2014 року головний лікар Козівської ЦРКЛ ОСОБА_3 на підставі Наказу № 114-к від 14.10.2014 р. Козівської ЦРКЛ звільнив його з посади лікаря-інфекціоніста з формулюванням з « 14 жовтня за прогул без поважних причин, учинений 17 вересня 2014 року ( п.4 ст. 40 КЗпП України)». В заяві вказує, що підставою для звільнення з роботи послугувала записка завідуючого поліклінічнім відділенням Козівської ЦРКЛ ОСОБА_4 та акт про відсутність його 17 вересня 2014 року на робочому місці за основним місцем роботи.

Рішенням Козівського районного суду від 03 грудня 2014 року ОСОБА_1 поновлено на роботу на посаду лікаря інфекціоніста Козівської ЦРКЛ та зобовязано Козівську ЦРКЛ виплатити ОСОБА_1 грошові кошти за час невиконання покладених на нього обовязків лікаря інфекціоніста Козівської ЦРКЛ.

Після ухвалення судом судового рішення про поновленні на роботі ОСОБА_1, він 03 грудня 2014 року до роботи допущений не був, а лише 29 січня 2015 року оскільки, при зверненні до адміністрації Козівської ЦРКЛ про поновлення позивача на роботі йому було відмовлено з посиланням на те, що лікарнею подано апеляційну скаргу і на їх думку рішення Козівського районного суду буде скасовано в суді апеляційної інстанції, а тому адміністрація лікарні не допустила його до роботи.

Стаття 233 КЗпП України передбачає, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

У даному випадку позивачу слід поновити строки звернення до суду.

Стаття 367 ЦПК України передбачає випадки обовязкового і факультативного негайного виконання рішення суду.

В порушення вимог ч.5 ст.235 КЗпП України щодо негайного виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, відповідач виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі затримав.

Оскільки відповідачем було затримано виконання рішення Козівського районного суду від 03 грудня 2014 року про поновлення на роботі позивача ОСОБА_1 то з нього (відповідача) підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання рішення суду із розрахунку у розмірі 7165,20 гривень за період з 3 грудня 2014 року по 28 січня 2015 року.

Відповідно до п. 8 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 (зі змінами від 30.07.99 р. ПКМУ №1398) Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати, середньоденна (заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

В грудні 2014 року та січні 2015 року ним відпрацьовано 42 дні. Середньоденний заробіток становить 170 грн. 60 коп. Рішення суду про поновлення на роботі винесено 3 грудня 2014 року, за час вимушеного прогулу з 3 грудня 2014 року по 28 січня 2015 року всього становить-7165,20 гривень.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральну шкоду спричинену позивачеві він оцінює на загальну суму 50 000 грн.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.

Позивачем не надано достатніх доказів для підтвердження того, що йому була нанесена моральна шкода, а тому суд в цій частині залишає позов без задоволення.

Враховуючи вищевикладене, а саме те, що відповідач затримав виконання судового рішення про поновленні на роботі позивача, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задоволити частково.

На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати слід стягнути із відповідача.

На підставі наведеного, керуючись , ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212-214, 217,218 ЦПК України, ст. ст. 40, 119, 233-235, 367 Кодексу Законів про працю України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задоволити частково.

Зобовязати Козівську ЦРКЛ виплатити ОСОБА_1 грошові кошти за час невиконання покладених на нього обовязків лікаря-інфекціоніста Козівської ЦРКЛ, що було викладено незаконним звільненням його з роботи за період з 3 грудня 2014 року по 28 січня 2015 року.

Стягнути з Козівської ЦРКЛ в користь ОСОБА_1 грошові кошти за час невиконання покладених на нього обовязків лікаря-інфекціоніста Козівської ЦРКЛ в сумі 7165 /сім тисяч сто шістдесят пять/ грн. 20 коп.

Стягнути з Козівської ЦРКЛ судовий збір в дохід держави 243 грн. 60 коп.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Тернопільської області через Козівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: підпис

З оригіналом: вірно