Справа № 462/2615/15 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/783/4065/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Шашкіної С.А.

Суддів: Богонюка М.Я. Ванівського О.М.

При секретарі: Брикайло М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 29 квітня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 29 квітня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину та коштів на утримання дружини задоволено частково.

Вирішено стягувати із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н., проживаючого у ІНФОРМАЦІЯ_2, не працюючого, в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1000 грн. щомісячно до її повноліття, починаючи з 06.04.2015 року

Стягнуто із ОСОБА_3 в користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

В решті вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм матеріального права, при неповно зясованих обставинах справи. Вказує, що з березня 2015 року вона з відповідачем проживає окремо, донька знаходиться на її утриманні та проживає разом з нею, визначений судом розмір аліментів на утримання дитини є недостатнім, а вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і потребує матеріальної допомоги. Зазначає, що не має жодного джерела доходів, а тому потребує допомоги на своє утримання. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі, тобто стягнути на утримання дитини в розмірі 3 000 гривень щомісячно та на своє утримання до досягнення дитиною трьох років, в розмірі 2 000 щомісячно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує, що рішення суду в частині стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1000 гривень є незаконним у звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Зазначає, що він не працює, підприємницькою чи іншою незалежною професійною діяльністю не займається, здійснює догляд за пристарілим дідом, а відтак немає можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Крім того, судом не було взято до уваги ту обставину, що в нього існує заборгованість перед банком, яка виникла внаслідок зняття позивачкою коштів з кредитної картки за час його перебування за кордоном і він змушений повертати ці кошти. Просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати і ухвалити нове рішення, яким в цій частині позовних вимог відмовити. В решті рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання своєї апеляційної скарги та заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_3, а також пояснення ОСОБА_3 на підтримання своєї апеляційної скарги та заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_2, перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги необхідно відхилити, а рішення залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 24.09.2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі, який між ними не розірвано. (а.с. 11).

Від спільного подружнього життя сторони по справі мають доньку, ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 12).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Крім того, донька проживає з позивачкою та знаходяться на її утриманні.

З довідки Управління соціального захисту населення Золочівської РДА Львівської області № 821 від 27.04.2015 року вбачається, що ОСОБА_3 одержує компенсаційну виплату, як особа, яка здійснює догляд за особою (ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5), яка досягла 80 років, з 23.03.2015 року в сумі 15 грн. 07 коп. щомісячно.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пунктах 15-17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.06р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття й способи виконання цього обов'язку визначаються за домовленістю між ними. У разі недосягнення такої домовленості, той з батьків, з яким проживає дитина має право звернутися з відповідним позовом про стягнення аліментів на користь дитини, які присуджуються в частці від заробітку (доходу) її батька чи матері або у твердій грошовій сумі й виплачуються щомісячно.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, керуючись вимогами ст. 180 СК України щодо обов'язку обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, матеріального становища відповідача, який в даний час не працює, але є працездатною особою, правильно, з урахуванням вимог ст.182 СК України, стягнув аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно. Доводи ОСОБА_2 про недостатність зазначеної суми для забезпечення дитини не стверджені відповідними доказами, а в разі виникнення в майбутньому потреби у додаткових витратах на дитину, позивачка вправі звернутись до суду з відповідним позовом на підставі ст. 185 СК України.

Доводи ОСОБА_3 щодо неможливості сплачувати призначений судом розмір аліментів є безпідставними, оскільки колегія суддів вважає, що відповідачем на підставі належних та допустимих доказів не доведено того, що він за станом здоровя чи інших обставин, що мають значення для визначення можливості сплачувати аліменти, не в змозі сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом першої інстанції, оскільки він є працездатним, а тому повинен брати участь в утриманні дитини у визначеному судом розмірі. Доводи апелянта про те, що він доглядає за пристарілим дідусем, не звільняє його від обовязку утримувати в першу чергу свою неповнолітню дитину, та не є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду. Крім того, в суді апеляційної інстанції відповідач частково погодився з рішенням суду та пояснив, що згоден сплачувати щомісячно по 400 гривень на утримання дитини, проте такий розмір є недостатнім. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач - батько дитини є працездатним, а тому повинен брати участь в утриманні дитини.

Згідно ч.2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та не залежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Суд першої інстанції вірно встановив, що позивачкою всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України не надані докази можливості відповідачасплачувати на даний час аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Таких доказів позивачка не подала і в суді апеляційної інстанції, ствердивши, що такі в неї відсутні. Зясувавши дійсний матеріальний стан відповідача суд дійшов до вірного висновку про відсутність у нього такої можливості, а тому підставно відмовив у задоволенні цих позовних вимог.

Наявність боргів у обох сторін перед банками не є підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Рішення грунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, відповідає вимогам ст.ст. 180, 181, 182, 183 СК України, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

Судом правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура розгляду справи передбачена ЦПК України, а тому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 29 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді: