Справа № 182/2161/14-ц
Провадження № 2/0182/846/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02.07.2015 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Багрової А.Г.

за участю секретаря Снєгульської В.М.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_3 та просить стягнути з нього борг за розпискою від 15.01.2012 року в розмірі 5000 доларів США в еквіваленті національної валюти за курсом банку, а також 50 % річних за період прострочення повернення боргу з 15.02.2012 року, що станом на 04.06.2015 року складає 407 410 грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечував, оскільки за розпискою від 15.01.2012 року кошти в розмірі 5000 доларів США не отримував від позивача. Подав зустрічний позов та просить визнати договір позики від 15.01.2012 року недійсним, оскільки отримавши розписку відповідач пообіцяв на наступний робочий день передати йому кошти, які начебто знаходились на депозитному рахунку. Однак у встановлений термін гроші так і не були передані. На його прохання повернути розписку ОСОБА_1 запевнив, що в найближчий час отримає кошти та передасть їх йому. Однак до сьогоднішнього дня ніяких коштів від ОСОБА_1 так і не отримано. Протягом більше 2-х років ОСОБА_1 ніяк не нагадував про себе і лише 26.03.2014 року звернувся до суду. Про що він дізнався з виклику та отримання копії позову по справі. Вважає , що ОСОБА_1 ввів його в оману, щодо обставин, що мають істотне значення, до того ж договір у доларах США суперечить ст.99 Конституції України, ст. 192 ЦК України, якими передбачено, що іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом, а грошовою одиницею в Україні є гривня. Також вважає, що договір позики не відповідає вимогам ст. 203, 215 ЦК України, не містить обовязкових умов щодо повернення боргу в тому числі щодо сплати відсотків.

Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав вимоги зустрічного позову , просив ОСОБА_1 в позові відмовити та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_3

ОСОБА_1 в судовому засіданні визнав, що відповідно до розписки від 15.01.2012 року 5000 доларів США не передавав у борг ОСОБА_3, однак зазначив, що цю розписку від 15.01.2012 року він отримав від нього у звязку із заборгованістю по іншим розпискам, а тому просить у зарічному позові відмовити та стягнути борг.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 надав оригінал розписки від 15.01.2012 року згідно з якою ОСОБА_3 отримав у борг 5000 доларів США у строк на один місяць до 15.02.2012 року ( а.с.176)

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 визнав, що за зазначеною розпискою 5000 доларів США не передавав ОСОБА_3, оскільки зазначена розписка виникла через борги по іншим розпискам за якими ОСОБА_3 у нього брав у борг та не повернув кошти.( а.с. 77-80)

Таким чином, враховуючи вимоги ч.1 ст. 61 ЦПК України, судом встановлено, що за розпискою від 15.01.2012 року ОСОБА_1 не передав 5000 доларів США ОСОБА_3, а тому відповідно до частини 2 статті 1046 ЦК України зазначений договір позики за розпискою від 15.01.2012 року не є укладеним.

Оскільки договір не є укладеним, то відповідно у відповідача ОСОБА_3 не виникли зобовязання щодо повернення коштів та процентів ОСОБА_1 , як про це зазначено в розписці від 15.01.2012 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

Вимоги ОСОБА_3 за зустрічним позовом щодо визнання договору позики розписки від 15.01.2012 року недійсним, то суд зазначає, що оскільки за розпискою від 15.01.2012 року гроші не були передані, а відповідно договір позики є неукладеним, то його неможливо визнати недійсним з підстав зазначених в позові, бо договір не вчинений.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що в зустрічному позові ОСОБА_3 про визнання оспорюваного договору позики недійсним також слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 11, 15,16, 215, 1046,1047,1051 ЦК України, ст.ст. 10,11.57-61, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області ( м. Кривий Ріг) протягом десяти днів з дня його оголошення через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_4