Справа № 444/285/15 Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є.
Провадження № 22-ц/783/3237/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 27 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином,-

встановила:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача 5866 грн. 98 коп. матеріальної шкоди та 50000 грн. моральної шкоди, завданої йому внаслідок вчинення відповідачем відносно нього злочину.

Заподіяння матеріальної шкоди у вказаному вище розмірі позивач обґрунтовував тим, що внаслідок отримання середньої тяжкості тілесного ушкодження у вигляді перелому руки він з 28.07.2014 року до 17.08.2014 року та з 27.08.2014 року до 15.09.2014 року знаходився на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, а тому має право на компенсацію за рахунок відповідача втраченого заробітку за ці періоди у розмірі 1520 грн. 40 коп. та 1444 грн. 38 коп., відповідно, що сумарно становить 2964 грн. 78 коп. Крім того, у зв»язку з ушкодженням здоров»я він поніс витрати на придбання ліків у сумі 2902 грн. 20 коп.

Заподіяння моральної шкоди позивач обґрунтовував тим, що внаслідок отриманого тілесного ушкодження він тривалий час терпів біль та страждання, а також погіршився його загальний стан здоров»я і йому стало важко працювати, оскільки до наявної у нього травми ноги, у зв»язку з якою він став інвалідом третьої групи, про що відповідачеві було добре відомо, додалась ще й травма руки.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 27.02.2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 у користь ОСОБА_2 5866 грн. 98 коп. завданої матеріальної шкоди та 20000 грн. завданої моральної шкоди, та 258 грн. 66 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_3, просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнувши з нього у користь ОСОБА_2 лише 1520 грн. 40 коп. матеріальної шкоди та 1000 грн. моральної шкоди.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що він погоджується відшкодувати позивачеві втрачений заробіток за період з 28.07.2014 року по 17.08.2014 року, оскільки непрацездатність позивача у цей період була дійсно пов»язана з отриманою травмою руки, однак, доказів на підтвердження тієї обставини, що у період з 27.08.2014 року до 15.09.2014 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні теж від отриманого 26.07.2014 року тілесного ушкодження, надано не було, а тому висновки суду в цій частині є необґрунтованими. Крім того, на думку апелянта, суд, задовольняючи вимогу позивача про стягнення витрат на придбання ліків у розмірі 2902 грн. 20 коп., не дав належної оцінки доказам, які позивач подав на підтвердження таких витрат, і не врахував, що серед наданих позивачем фіскальних чеків більшість становлять чеки на придбання пального (бензину), з яких не можна встановити причинний зв»язок між такими витратами та отриманою позивачем травмою руки. Також апелянт зазначає, що з чеків на придбання ліків не можна встановити, що зазначені у них ліки купував саме позивач і саме для лікування отриманого 26.07.2014 року тілесного ушкодження. Апелянт вважає, що присуджений з нього судом розмір моральної шкоди є завищеним і не відповідає вимогам розумності та справедливості, просить врахувати, що в нього на утриманні є двоє малолітніх дітей.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ч.1 ст.1195 ЦК України, фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я фізичній особі, зобов»язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У відповідності до ст.23 ЦК України, кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов»язана з розміром цього відшкодування.

За загальним правилом ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Судом встановлено, що вина відповідача у вчиненні відносно позивача 26.07.2014 року злочину, передбаченого ст.128 КК України, а саме: заподіяння позивачу необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження у виді закритого перелому лівої променевої кістки руки в типовому місці зі зміщенням, яке утворилось внаслідок падіння позивача від удару відповідача, - підтверджується вироком Жовківського районного суду Львівської області від 26.12.2014 року (а.с.3).

Згідно з листком непрацездатності, виданим Жовківською центральною районною лікарнею 28.07.2014 року (а.с.5), позивач у період з 28.07.2014 року по 17.08.2014 року дійсно знаходився на амбулаторному лікуванні у зв»язку з невиробничою травмою.

Згідно з листком непрацездатності, виданим Комунальною міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги 15.09.2014 року (а.с.4), позивач у період з 27.08.2014 року по 15.09.2014 року знаходився на стаціонарному лікуванні у зв»язку із загальним захворюванням.

На підтвердження додаткових витрат з придбання ліків у розмірі 2902 грн. 20 коп. позивач надав суду фіскальні чеки, з яких: чеки за 04.08.2014 року на суму 573 грн. 48 коп. та 176 грн. 55 коп., та за 14.08.2014 року на суму 52 грн. 00 коп. (а.с.7) стосуються придбання ліків, всі інші чеки - стосуються придбання пального.

Задовольняючи в повному обсязі вимогу позивача про відшкодування йому, завданої відповідачем майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що така вимога є доведеною.

Однак, повністю з таким висновком районного суду погодитись не можна, оскільки суд не з»ясував всіх обставин, які мають значення для справи, та не дав належної правової оцінки доказам, які позивач подав на підтвердження цієї вимоги.

Так, на запит апеляційного суду Комунальна міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги надала виписку з медичної карти стаціонарного хворого (а.с.67-68), з якої встановлено, що позивач у період з 27.08.2014 року по 15.09.2014 року знаходився на стаціонарному лікуванні з повним діагнозом (основне захворювання, супутнє, ускладнення): Післятравматичний лівобічний коксартроз: 4 ступеню з вираженим больовим синдромом. Післятравматична деформація головки лівого стегна. Стан після МОС. Міграція металоконструкції. Порушення функції ходьби. Закритий слабоконсолідований перелом лівої променевої кістки в типовому місці.

В цій виписці також зазначено, що позивач хворіє близько 8 років, лікувався та був оперований в названому медичному закладі. Отримав повторну травму 28.08.2014 року і у зв»язку з посиленням больового синдрому звернувся в лікарню і був госпіталізований в 1-е травматологічне відділення.

Таким чином, з цієї виписки встановлено, що позивач у період з 27.08.2014 року по 15.09.2014 року знаходився на стаціонарному лікуванні у зв»язку із загостренням його основного захворювання - післятравматичного лівобічного коксартрозу лівого стегна ноги, а не перелому руки, який він отримав внаслідок вчинення відповідачем 26.07.2014 року злочину, а тому підстав для відшкодування йому втраченого заробітку за цей період у суду не було.

Довідкою ПП «Добродрев» (а.с.8) підтверджено, що дохід позивача за період з січня 2014 року по червень 2014 року включно становив 4257 грн. 22 коп.

Враховуючи те, що відповідач визнав вимогу позивача про відшкодування йому втраченого заробітку за період з 28.07.2014 року по 17.08.2014 року у розмірі 1520 грн. 40 коп., тому така вимога підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки підстав не приймати визнання відповідача позову в цій частині в суду немає.

Що ж стосується відшкодування позивачеві за рахунок відповідача додаткових витрат на придбання ліків та пального у розмірі 2902 грн. 20 коп., то таку вимогу колегія суддів вважає недоведеною, оскільки наданими позивачем фіскальними чеками на придбання ліків за 04.08.2014 року на суму 573 грн. 48 коп. та 176 грн. 55 коп., та за 14.08.2014 року на суму 52 грн. 00 коп. (а.с.7) не підтверджується той факт, що ліки, які зазначені в цих чеках, купувались позивачем саме для лікування отриманого з вини відповідача тілесного ушкодження, оскільки позивач не надав суду належних доказів на підтвердження тієї обставини, що зазначені у чеках ліки були йому призначені чи рекомендовані лікарями для лікування отриманої травми руки, а той факт, що необхідність у витратах на пальне на вказану у чеках суму була зумовлена саме отриманим ушкодженням здоров»я, позивачем взагалі не обґрунтована і не доведена жодними належними та допустимими доказами.

Враховуючи викладені вище мотиви, оскаржуване рішення суду в частині задоволення вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 5866 гривень 98 копійок підлягає скасуванню на підставі п.п.1-4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового рішення про задоволення лише вимоги позивача про стягнення з відповідача втраченого заробітку за період з 28.07.2014 року по 17.08.2014 року в розмірі 1520 грн. 40 коп. у зв»язку з визнанням відповідачем позову в цій частині, а в задоволенні решти вимог позивача про стягнення втраченого заробітку за період з 27.08.2014 року по 15.09.2014 року в розмірі 1444 грн. 38 коп. та про стягнення додаткових витрат на придбання ліків та пального у розмірі 2902 грн. 20 коп. - слід відмовити.

При цьому, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 20000 гривень, оскільки воно ухвалене з дотриманням норм ст.ст.23, 1167 ЦК України, а визначений судом розмір морального відшкодування відповідає вимогам розумності і справедливості за встановлених обставин справи, а саме, з урахуванням того, що протиправними діями відповідача позивачеві заподіяно середньої тяжкості тілесне ушкодження, від якого він вимушений був тривалий час лікуватись і був позбавлений можливості вести звичний для нього спосіб життя, а також того, що вказаний злочин відповідачем вчинено відносно інваліда, який до отримання зазначеного вище тілесного ушкодження вже мав травму ноги, про що відповідачеві було відомо, оскільки позивач пересувався за допомогою палиці, а тому з отриманням ще й травми руки загальний стан його здоров»я значно погіршився.

Посилання відповідача на те, що у вчиненому кримінально-караному діянні є вина самого позивача, оскільки останній спровокував його на такі дії, не підтверджуються названим вище вироком суду, а тому не враховуються апеляційним судом при вирішенні даної справи.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору про відшкодування моральної шкоди ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду в цій частині, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення суду в цій частині - залишити без змін.

Таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, є рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача у користь позивача судового збору в розмірі 258 грн. 66 коп., оскільки документального підтвердження про те, що позивач поніс такі судові витрати, в матеріалах справи немає, а, навпаки, у своїй позовній заяві позивач зазначав, що від сплати судового збору за подання вказаного позову до суду він звільнений відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» і це відповідає вимогам закону, а тому рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про стягнення з відповідача у дохід держави судового збору у розмірі 306 грн. 94 коп. (63 грн. 34 коп. + 243 грн. 60 коп. = 306 грн. 94 коп.), який визначений колегією суддів з урахуванням вимог ст.88 ЦПК України щодо компенсації судових витрат у спорі майнового характеру пропорційно до задоволених вимог (26%) та положень Закону України «Про судовий збір» (п.п.1,2 п.1 ч.2 ст.4, ч.3 ст.6), відповідно до яких, при поданні позовної заяви, яка має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру, а саме: 243 грн. 60 коп. - за майновий спір і 243 грн. 60 коп. - за немайновий.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.1-4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 27 лютого 2015 рокув частині задоволення вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 5866 гривень 98 копійок скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким цю вимогу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 у користь ОСОБА_2 втрачений заробіток за період з 28.07.2014 року по 17.08.2014 року в розмірі 1520 (однієї тисячі п»ятсот двадцяти) гривень 40 копійок.

У задоволенні вимог ОСОБА_2 про стягнення втраченого заробітку за період з 27.08.2014 року по 15.09.2014 року в розмірі 1444 гривень 38 копійок та про стягнення додаткових витрат на придбання ліків та пального у розмірі 2902 гривень 20 копійок - відмовити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 27 лютого 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_3 у користь ОСОБА_2 судового збору у розмірі 258 гривень 66 копійок скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 306 гривень 94 копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.