Справа № 357/2416/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Л. М. ,

при секретарі Вангородська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шкарівської сільської ради Білоцерківського району, третя особа Управління Держземагенства у Білоцерківському районі , про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом , мотивуючи тим, що 17.03.2011 року померла його мати ОСОБА_2, після смерті якої залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 1,8726 га на території Шкарівської сільської ради, яку вона в свою чергу успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_3, який помер 09.08.2004 р. Позивач є спадкоємцем першої черги , прийняв спадщину в порядку ст.1269 ЦК України , але отримати свідоцтво про право на спадщину не має можливості, оскільки спадкодавець за життя не оформив державний акт на право власності на дану земельну ділянку, а тому позивач просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 1,8726 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району кадастровий номер :01:017:0012.

В судове засідання позивач не з»явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, але до суду надано листа, в якому вказано на те, що Шкарівська сільська рада не заперечує проти задоволення позову і просить розглядати справу без участі їхнього представника.

Представник третьої особи направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що 09 серпня 2004 року помер батько позивача ОСОБА_3 . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.10.2005 р. спадкоємцем всього майна померлого ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_2 а.с.15,46/

З матеріалів справи вбачається, що померлий ОСОБА_3 згідно сертифікату серії КВ № 0062833 мав у власності земельну частку / пай/ в розмірі 1,92 га умовних кадастрових гектар, згідно схеми поділу земель колективної власності КСА « Білоцерківська» значиться під № 865 / а.с.7-8/ Оригінал даного сертифікату втрачений / а.с.13/

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не оформила своїх прав на вказану земельну ділянку через втрату оригіналу сертифікату. Але встановлено, що 16.12.2005 р., тобто вже після смерті батька, на підставі розпорядження Білоцерківської райдержадміністрації від 05.07.2005 р. та сертифікату серії КВ № 0062833 було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 597907 на ім»я ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 1,8726 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Шкарівської сільської ради, з присвоєнням кадастрового номера :01:017:0012. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 29.05.2012 р. вищевказаний державний акт на право власності на земельну ділянку за позовом ОСОБА_1 було скасована як такий., що виданий на померлу особу/ а.с.6,10,11,12.13 21-23/

По справі встановлено, що мати позивача ОСОБА_2 померла 17 березня 2011 року / а.с.16/ Позивач належним чином прийняв спадщину в порядку ст..1269 ЦК України і отримав свідоцтва про право на спадщину на жилий будинок в с.Шкарівка Білоцерківського району, вул..Чкалова, 10, та земельну ділянку площею 1,8731 га на території Шкарівської сільської ради / матеріали спадкової справи а.с. 27-67/

Постановою приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу ОСОБА_4 від 14.12.2011 р. позивачеві було відмовлено в оформленні спадкових прав після смерті матері ОСОБА_2, дружини померлого ОСОБА_3, на земельні ділянки, державні акти на які видані на ім»я померлого ОСОБА_3 після його смерті. / а.с.9/

При вирішенні спору суд виходить з наступного

Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст..1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Як розяснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст..126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених ч.2 цієї статті.

А за ч.2 ст.126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки; свідоцтвом про право на спадщину.

Виходячи з норм Закону України «Про порядок виділення в натурі /на місцевості/ земельних ділянок власникам земельних часток /паїв/» , Закону України «Про оренду землі», громадяни власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону.

Після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін.

Оформлення державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) здійснюється землевпорядною організацією, яка виконала землевпорядні роботи щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Власнику однієї чи більше земельної частки (паю) в межах земель, що перебувають у користуванні одного сільськогосподарського підприємства, видається один державний акт на право власності на земельну ділянку.

Власникам земельних часток (паїв), яким земельні ділянки виділені в натурі (на місцевості) єдиним масивом, видається державний акт на право власності на земельну ділянку, який посвідчує їх право спільної часткової власності чи спільної сумісної власності.

Як роз»яснено в п.п.23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004р. « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам потрібно мати на увазі, що згідно зі статтею 25 ЗК при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства , включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК , у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця

особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП

на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її

права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з

колективної власності через відсутність необхідної для цього землі

остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8

серпня 1995 р. N 720/95 "Про порядок паювання земель,

переданих у колективну власність сільськогосподарським

підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу,

створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну

власність. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про

визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність

відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути

предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП,

сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація,

яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу

сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого

самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної

частки (паю) в натурі, тощо.

Отже, аналіз вищенаведених правових норм дає підстави стверджувати, що померлий ОСОБА_3 у законний спосіб згідно законодавства України, що діяло на час виникнення спірних правовідносин, набув у приватну власність земельну ділянку розміром 1,8726 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колишньої КСА « Білоцерківська», розташованих на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району, кадастровий номер :01:017:0012, а тому дане нерухоме майно є спадковим майном, яке в порядку ст.1268 ЦК України успадкувала його дружина ОСОБА_2, єдиним спадкоємцем якої є позивач ОСОБА_1.

А оскільки нотаріусом було відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину , то суд вважає за можливе визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після померлої 17.03.2011 р. матері ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 1,8726 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району кадастровий номер :01:017:0012, оскільки інший порядок для набуття позивачем права на вказану земельну ділянку законодавством не визначений.

Керуючись ст.ст. 1225, 1216,1217,1218, 1261, 1266, 1268, 1269,1270, 1274,1299 ЦК України, ст.ст.125,126 ЗК України, Законом України «Про порядок виділення в натурі /на місцевості/ земельних ділянок власникам земельних часток /паїв/», Законом України «Про оренду землі», ст.ст.10,60,79,88, 130,174, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 1,8726 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району кадастровий номер :01:017:0012 в порядку спадкування за законом після померлої 17 березня 2011 року матері ОСОБА_2.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя ОСОБА_5