Справа № 569/6838/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року Рівненський міський суд

під головуванням судді Ковальова І.М.

при секретарі Якимець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат, понесених на навчання неповнолітньої дитини,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат, понесених на навчання неповнолітньої дитини звернулась ОСОБА_1

В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали, просять суд їх задоволити та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1: кошти в сумі 5200,00 грн. за навчання доньки ОСОБА_3 в Інституті права та психології Національного університету «Львівська політехніка» за 1 курс навчання за 2014/2015 роки; кошти в сумі 880,00 грн. за проживання доньки ОСОБА_3 у гуртожитку Національного університету «Львівська політехніка» у період навчання на першому курсі за 2014/2015 роки; кошти в сумі 2400,00 грн. за навчання доньки ОСОБА_3 Приватному вищому навчальному закладі «Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка ОСОБА_4» у першому та другому півріччі 2014/2015 роки та судові витрати по справі, а саме 2000,00 грн. витрат за надану правову допомогу та 243,60 грн. сплаченого судового збору.

Свої позовні вимоги мотивують тим, що від спільного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3. Рішенням Рівненського міського суду від 27 листопада 2001 року шлюб між сторонами розірвано, донька залишена на проживанні з матір'ю та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 25% від заробітку в місяць на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Рівненського міського суду від 14 травня 2013 року відповідача було позбавлено батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_3.

На даний час донька навчається у Інституті права та психології національного університету «Львівська політехніка» на денній формі навчання і згідно договору №3433-16 про платні послуги за навчання ОСОБА_3 за період з 2014 року по 2018 рік необхідно сплатити 48 540,00 грн.

За перший курс навчання доньки 2014/2015 роки позивачем було сплачено 10 400,00 грн., а за проживання дитини у гуртожитку студмістечка за період навчання було сплачено 1760,00 грн.

Крім того, донька ОСОБА_3 з 01 вересня 2014 року зарахована до Приватного вищого навчального закладу «Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка ОСОБА_4» за заочною формою навчання, і відповідно позивачем було сплачено за навчання дитини за період 2014/2015 роки 4800,00 грн.

У зв'язку з тим, що у добровільному порядку відповідач не бажає надавати допомогу на утримання неповнолітньої доньки, яка навчається, тому просять суд стягнути з відповідача на користь позивача половину понесених витрат на навчання дитини.

Крім того, позивачем було сплачено 2000,00 грн. за надану правову допомогу та 243.60 грн. судового збору, які позивач та представник позивача просять суд стягнути з відповідача на користь позивача.

В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги позивача визнала частково. Суду пояснила, що її довіритель протягом 2014 року сплатив аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 на загальну суму 32 143,55 грн. та вважає, що вказана сума е достатньою для оплати навчання та проживання дочки в університеті та для нормального її матеріального забезпечення) харчування, одягу. Та інше). Однак, її довіритель не заперечує проти стягнення з нього коштів за проживання дитини у гуртожитку студмістечка за період навчання 2014/2015 року в розмірі 1760,00 грн. В решті позовних вимог просить суд відмовити за їх безпідставністю.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 листопада 1996 року, від якого у них 26 липня 1997 року народилась донька ОСОБА_3.

Дана обставина стверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про народження серії І-ГЮ №055657 виданим 25 липня 1998 рок Відділом реєстрації ЗАГС м.Дубна Рівненської області з якого вбачається, що ОСОБА_3 народилася 26 липня 1997 року в м.Дубно, про що в Книзі записів актів громадянського стану про народження 1997 року 08 місяця 12 числа зроблено відповідний запис за №273. Батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Рішенням Рівненського міського суду від 27 листопада 2001 року шлюб між сторонами розірвано, донька залишена на проживанні з матір'ю та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 25% від заробітку в місяць на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Рівненського міського суду від 14 травня 2013 року відповідача було позбавлено батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_3.

Станом на день прийняття рішення судом донька сторін є повнолітньою.

Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні довідки від 08 жовтня 2014 року №16763 виданої Національним університетом «Львівська політехніка» ОСОБА_3 є студентом першого курсу освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» інституту права та психології Національного університету «Львівська політехніка» та закінчує навчання в червня 2018 року.

З дослідженого в судовому засіданні договору №3433-16 про платні послуги вбачається, що договір укладений між ОСОБА_1 та Національним університетом «Львівська політехніка» про те, що виконавець бере на себе зобовязання за рахунок коштів замовника здійснити навчання ОСОБА_3 на денній формі навчання, за галуззю знань право, за напрямом правознавства з присвоєнням кваліфікації при успішному навчання бакалавр. Термін чинності договору з дня його підписання до 30 червня 2018 року. Загальна вартість освітньої послуги становить 48540,00 грн.

З дослідженої в судовому засіданні квитанції до прибуткового касового ордера від 09 серпня 2014 року вбачається, що ОСОБА_1 сплатила за навчання ОСОБА_3 згідно договору №3433-16 від 09 серпня 2014 року кошти в сумі 10 400 грн. 00 коп.

Згідно досліджених в судовому засіданні квитанцій вбачається, що позивачем ОСОБА_1 за проживання доньки ОСОБА_3 у гуртожитку студмістечка за період навчання 2014/2015 було сплачено 1760,00 грн.

Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні довідки від 09 жовтня 2014 року №15.018 виданої Приватним вищим навчальним закладом «Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка ОСОБА_4» вбачається, що ОСОБА_3 є дійсно студентом першого курсу, факультету економічного, спеціальності фінанси і кредит.

З дослідженого в судовому засіданні договору №01114119 на підготовку бакалавра з вищою освітою у Приватному вищому навчальному закладі «Міжнародний економіко гуманітарний університет імені академіка ОСОБА_4» від 01 вересня 2014 року, укладеного між ПВНЗ «МЕГУ імені академіка ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вбачається, що університет бере на себе зобовязання здійснити підготовку ОСОБА_3 за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр за заочною формою навчання за напрямом підготовки «фінанси і кредит». Вартість навчання за 2014/2015 роки становить 4800,00 грн.

З досліджених в судовому засіданні квитанцій вбачається, що позивачем сплачено за навчання доньки у Приватному вищому навчальному закладі «Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка ОСОБА_4 кошти в сумі 1440,00 грн.

Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (надалі Конвенція про права дитини), Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Відповідно до ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року) Кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах

зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Конституцією України визначено основні права і обовязки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей, Зокрема, у частині 2 ст.51 Основного Закону України і кореспондованій їй статті 180 СК України зазначається, що батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст.8 закону України «Про охорону дитинства» Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Як було встановлено в судовому засіданні, донька сторін навчається у навчальних закладах в зв'язку з чим вона потребує додаткових витрат на навчання.

Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагають додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Відповідно до розяснень наведених у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 оку за №3, звернуто увагу суддів на те, що до передбаченої ст.185 Сімейного Кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвиток її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактичні зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення викладено і у статті 16 ЦК України, якою установлено, що кожній особі надано право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування додаткових витрат понесених на навчання неповнолітньої дитини.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими, доведеними, не спростованими відповідачем, а тому вони підлягають до повного задоволення.

Статтею 59 Конституції України та Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» на органи адвокатури України покладено в обовязок надання правової допомоги пр. вирішенні справ у судах.

У відповідності до статті 59 Основного Закону України, статті 12 ЦПК України, ст.26 Закону України, ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» між адвокатом ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір доручення про здійснення захисту прав позивача та надання необхідної юридичної допомоги при складанні документів, представництві інтересів в суді.

Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як вбачається з досліджених матеріалів справи при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн. згідно квитанції від 17 квітня 2015 року.

Також, позивачем було сплачено 2000,00 грн., повязаних з оплатою правової допомоги адвоката, що підтверджується квитанцією №4728_12.

Враховуючи, що рішення суду було прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,60,79,88,212,213,215,294 ЦПК України, ст.185 СК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат, понесених на навчання неповнолітньої дитини задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1: кошти в сумі 5200,00 грн. за навчання доньки ОСОБА_3 в Інституті права та психології Національного університету «Львівська політехніка» за 1 курс навчання за 2014/2015 роки; кошти в сумі 880,00 грн. за проживання доньки ОСОБА_3 у гуртожитку Національного університету «Львівська політехніка» у період навчання на першому курсі за 2014/2015 роки; кошти в сумі 2400,00 грн. за навчання доньки ОСОБА_3 у Приватному вищому навчальному закладі «Міжнародний економіко-гумнітарний університет імені академіка ОСОБА_4» у першому та другому півріччі 2014/2015 роки та судові витрати по справі, а саме 2000,00 грн. витрат за надану правову допомогу та 243,60 грн. сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий :