Справа № 202/3585/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/з а о ч н е/

02 липня 2015 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі: головуючої-судді ОСОБА_1, за участі секретаря судового засідання Старовойтова Є.В., позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду, позивач зазначає, що 29 грудня 2014 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення № 24 філії Дніпропетровське РУ АТ Банк Фінанси та Кредит був укладений договір - заява № 307231/32230/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «ОСОБА_1 гроші» на 3 місяців в національній валюті, відповідно до якого він передав, а відповідач прийняв на вкладний рахунок № 2630.5.042454.002 грошові кошти у сумі 50000 грн. на строк з 29 грудня 2014 року по 29 березня 2015 року за процентною ставкою 25 % річних. 27 березня 2015 року він звернувся до відповідача з вимогою про повернення йому коштів 30 березня 2015 року. Проте у зазначений день зміг отримати з використанням картки через банкомат лише нараховані проценти за користування коштами вкладу. Кошти самого вкладу були протизаконно переведені відповідачем на вклад на вимогу та заблоковані. За цих підстав, уточнивши позовні вимоги, позивач просить визнати недійсним переказ коштів відповідачем з його депозитного рахунку на рахунок на вимогу, стягнути з відповідача на його користь суму вкладу в розмірі 50000 грн., проценти за користування коштами вкладу за період з 30 березня 2015 року по 31 травня 2015 року в сумі 1693,66 грн., три проценти річних за порушення виконання грошового зобов'язання за період з 30 березня 2015 року по 31 травня 2015 року включно в сумі 258,90 грн. та інфляційне збільшення 8000 грн. Також позивач зазначає, що 6 січня 2015 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення № 24 філії Дніпропетровське РУ АТ Банк Фінанси та Кредит був укладений договір - заява № 307231/32539/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в національній валюті, відповідно до якого він передав, а відповідач прийняв на вкладний рахунок № 2630.8.24.42454.03 грошові кошти у сумі 50000 грн. на строк з 6 січня 2015 року по 6 лютого 2015 року за процентною ставкою 21,5 % річних. 6 лютого 2015 року він звернувся до відповідача з заявою про повернення коштів. У цей день відповідач видав йому через касу гроші в сумі 3000 грн. та нараховані проценти в сумі 693,60 грн. У зв'язку з тим, що вклад не був своєчасно повернутий, відповідач порушив умови договору і проценти по вкладу повинні нараховуватися до дня остаточного розрахунку 18 квітня 2015 року. За цих підстав позивач, уточнивши свої вимоги, просить визнати недійсним переказ коштів відповідачем з депозитного рахунку на рахунок на вимогу, стягнути з відповідача на його користь проценти за користування коштами вкладу понад строки, встановлені договором, за період з 07.02.2015 року по 18.04.2015 року в сумі 491,72 грн., три проценти річних за порушення виконання грошового зобов'язання в сумі 87,40 грн., інфляційне збільшення за березень та квітень 2015 року в сумі 3077,20 грн., а також плату за вимушене отримання готівки в банкоматі з використанням приватної картки в розмірі 97 грн. та транспортні витрати для отримання коштів у розмірі 403 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 свій позов підтримав.

Відповідач - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, заперечень проти позову суду не надав, тому суд розглядає справу на підставі наявних у справі даних та доказів у відсутності представника відповідача в заочному порядку.

Суд, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав:

Судом встановлено, що 29 грудня 2014 року між позивачем та ПАТ Банк Фінанси та Кредит був укладений договір-заява № 307231/32230/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «ОСОБА_1 гроші» на 3 місяці в національній валюті, відповідно до якого вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок № 2630.5.042454.002 у сумі 50000 грн. на строк з 29 грудня 2014 року по 29 березня 2015 року. За користування коштами протягом строку, визначеного п. 1 цього договору-заяви, банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 25 % річних. Після закінчення строку, визначеного п. 1 цього Договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5.1 Основних умов.

Проте після закінчення строку, визначеного в договорі-заяві, відповідач суму вкладу позивачу не повернув, його вимогу про повернення коштів залишив без задоволення.

Крім того, 6 січня 2015 року між позивачем та ПАТ Банк Фінанси та Кредит був укладений договір-заява № 307231/32539/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в національній валюті, відповідно до якого вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок № 2630.8.24.42454.03 у сумі 50000 грн. на строк з 6 січня 2015 року по 6 лютого 2015 року. За користування коштами протягом строку, визначеного п. 1 цього договору-заяви, банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 21,50 % річних. Після закінчення строку, визначеного п. 1 цього Договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5.2 Основних умов.

6 лютого 2015 року відповідач повернув позивачу частину суми вкладу в розмірі 3000 грн. Залишок суми вкладу, як встановлено судом з пояснень позивача, був отриманий ним після закінчення строку, визначеного в договорі-заяві, в період з 07.02.2015 року по 18.04.2015 року.

Згідно статті 2 Закону України Про банки і банківську діяльність вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до частини першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною першою статті 1060 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

У силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст. ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Враховуючи, що відповідач після закінчення строку, визначеного в договорі-заяві № 307231/32230/3-14 від 29 грудня 2014 року про банківський строковий вклад (депозит) «ОСОБА_1 гроші» на 3 місяці в національній валюті, суму вкладу (депозиту) в розмірі 50000 грн. позивачу не повернув, позовні вимоги в частині стягнення цієї суми з відповідача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Як вбачається з правової позиції, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 29 травня 2013 року по справі №6-39цс13: зобов'язання сторін за договором припиняються з моменту їх належного виконання. Оскільки внесені позивачем кошти у визначений договором строк на його вимогу не повернуті, то це дає право позивачеві на отримання процентів за користування депозитними коштами за період з дня витребування вкладу до дня його фактичного повернення, а також на отримання сум, передбачених ч. 1 ст. 625 ЦК України.

Отже з відповідача також підлягають стягненню в межах заявлених позовних вимог проценти за користування коштами вкладу за договором-заявою № 307231/32230/3-14 від 29 грудня 2014 року за період з 30.03.2015 року по 31.05.2015 року в сумі 1693,66 грн. та за договором заявою № 307231/32539/1-15 від 6 січня 2015 року за період з 07.02.2015 року по 18.04.2015 року в сумі 491,72 грн., оскільки суд з власної ініціативи не може вийти за межі позовних вимог.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач прострочив виконання грошових зобов'язань, суд, перевіривши наявні в матеріалах справи розрахунки позивача, вважає, що відповідач зобов'язаний сплатити позивачу за договором-заявою № 307231/32230/3-14 від 29 грудня 2014 року три проценти річних від простроченої суми за період з 30.03.2015 року по 31.05.2015 року включно в розмір 258,90 грн. та інфляційне збільшення за квітень та травень 2015 року в сумі 8000 грн., а також за договором заявою № 307231/32539/1-15 від 6 січня 2015 року три проценти річних від простроченої суми за період з 07.02.2015 року по 18.04.2015 року в розмірі 87,40 грн. та інфляційне збільшення за березень 2015 року в розмірі 799,20 грн., оскільки остаточний розрахунок з позивачем в сумі 7400 грн. проведений у квітні 2014 року (7400 х 110,8% - 7400).

Щодо позовних вимог про визнання недійсними переказів відповідачем коштів з депозитного рахунку позивача на рахунок (вклад) на вимогу, то зазначені вимоги не можуть бути задоволені судом, оскільки відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте позивач не надав суду доказів, що відповідач в порушення вимог укладених договорів та діючих нормативно-правових актів здійснював переказ коштів з його депозитних рахунків. Крім того, згідно зі статтею 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зазначеною статтею передбачені конкретні способи захист цивільних прав та інтересів, які можуть бути застосовані судом. Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає тим, що встановлені законодавством. На переконання суду порушені права позивача повною мірою будуть відновлені шляхом стягнення з відповідача на його користь заборгованості за сумою вкладу та процентів за користування коштами вкладу, а також штрафних санкцій.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача плати за вимушене отримання готівки у банкоматі з використанням платіжної картки в сумі 97 грн. та транспортних витрат для отримання коштів в розмірі 403 грн. задоволенню також не підлягають, оскільки це не передбачено законом та умовами укладених між сторонами договорів.

Таким чином, позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави в загальному розмірі 613 грн. 31 коп.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_2 суму депозитного вкладу за договором-заявою № 307231/32230/3-14 від 29 грудня 2014 року про банківський строковий вклад (депозит) «ОСОБА_1 гроші» на 3 місяці в національній валюті в розмірі 50000 грн., суму процентів за користування коштами вкладу в розмірі 1693,66 грн., три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 258,90 грн., інфляційне збільшення 8000 грн., а всього 59952 (пятдесят девять тисяч девятсот пятдесят дві) грн. 56 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_2 суму процентів за користування коштами депозитного вкладу за договором-заявою № 307231/32539/1-15 від 6 січня 2015 року про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в національній валюті в розмірі 491,72 грн., три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 87,40 грн., інфляційне збільшення 799,20 грн., а всього 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 32 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» судовий збір в дохід держави в розмірі 613 (шістсот тринадцять) грн. 31 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом 10 днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.Ю. Марченко