Справа № 372/6280/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Кравченка М.В.,

при секретарі Радченко С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу, в якій зазначає, що з вини відповідача була скоєна дорожньо-транспортна пригода. Вина відповідача у скоєнні ДТП підтверджується постановою суду. Оскільки на час ДТП відповідач не мав чинного договору страхування позивачем було відшкодовано потерпілому завдані в ДТП збитки. Вказані витрати відповідач добровільно не відшкодував. У зв'язку з наведеним позивач просить стягнути виплачені ним кошти в розмірі понесених витрат 46 005 грн. 46 коп., кошти на оплату правової допомоги в розмірі 2 000 грн., витрати на оплату послуг аварійного комісара в розмірі 880 грн.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав повністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечив повністю, посилаючись на його необґрунтованість, просив застосувати наслідки спливу позовної давності.

Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановивши дійсний характер правовідносин між сторонами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

10.10.2011 року о 19 год. 05 хв. по вул. Туполєва в м.Києві з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1, яким керував відповідач та автомобіля «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_2, що підтверджується постановою судді, іншими матеріалами справи.

Внаслідок зіткнення автомобілю «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_2, було заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 94 902 грн. 53 коп., що підтверджується звітом про оцінку.

Згідно підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

За зверненням потерпілого позивач виплатив ОСОБА_3 страхове відшкодування в загальному розмірі 46 005 грн. 46 коп., що підтверджується заявою, наказами, платіжним дорученням, іншими матеріалами справи.

Згідно ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Пунктом 38.2.2 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачене право МТСБУ після сплати страхового відшкодування подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Виплативши страхове відшкодування позивач набув право відшкодування з боку відповідача в розмірі такої виплати, оскільки відповідач на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди не мав чинного договору страхування, позивачем було виплачено страхове відшкодування.

При наданні правової оцінки іншим позовним вимогам суд враховує наступне.

Відповідач не був учасником цивільно-правових відносин між позивачем МТСБУ та приватним підприємцем ОСОБА_4, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не надає МТСБУ права вимоги до винного у ДТП щодо відшкодування витрат на інші витрати, окрім суми виплаченого страхового відшкодування, позивач не навів нормативного обґрунтування відповідної позовної вимоги, стаття 11 ЦК України не передбачає виникнення у відповідача цивільно-правових обов'язків за вказаних обставин, тому суд вважає в цій частині позов необґрунтованим.

Згідно п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Згідно ч.2 ст.84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Представник позивача не приймав участь у судових засіданнях по розгляду цієї цивільної справи, передбачений законодавством розрахунок витрат суду не подав, тому витрати на правову допомогу відшкодуванню не підлягають.

Суд вважає, що вимоги позову про відшкодування вартості витрат на правову допомогу і оплату послуг аварійного комісара, не узгоджуються із матеріалами справи, не ґрунтуються на законі, не доведені, тому не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про позовну давність суд враховує наступне.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Потерпілий ОСОБА_3 звернувся до позивача МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування 05.12.2011 року, в цій заяві було зазначено як винуватця ДТП саме відповідача ОСОБА_1, до заяви було додано постанову судді про визнання відповідача винним за ст.124 КУпАП, тому суд погоджується із доводами відповідача і вважає, що про позивачеві саме з цієї дати стало відомо про порушення його прав у спірних правовідносинах. Представник позивача ухилився від участі в судовому розгляді, не подав доказів та не повідомив обставин, які б це спростовували, тому враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства суд вважає відповідну обставину доведеною.

Позов підписано представником позивача 12.12.2014 року, надійшов він до суду 22.12.2014 року, тобто із пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності.

Таким чином, встановлений ст.257 ЦК України термін позовної давності на момент звернення позивача за цим позовом сплинув.

Позивач не вказав у позовній заяві або ж інших поданих суду заявах будь-яких доводів щодо поважності пропуску строку давності. Також суд враховує відсутність клопотань про поновлення строку позовної давності.

Відповідно до ст.267 ч.4 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки представник відповідача в судовому засіданні та у поданій суду письмовій заяві заявив про застосування позовної давності, поважних причин пропуску строку позовної давності не встановлено, а сплив позовної давності є самостійною правовою підставою для відмови у позові, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних у справі доказів, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61, 79, 84, 88, 208, 212-214 ЦПК України, ст.ст. 22, 256, 257, 260, 261, 993, 1187, 1188, 1191, 1193 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення - з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.В.Кравченко