АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9234/2015 Головуючий у І інстанції - Белоконна І.В.
Доповідач - Андрієнко А.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» - СавченкоТетяни Леонідівни на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсним пункту договору,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсною третейської угоди, свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 04 квітня 2008 року між ним і відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого позивач отримав споживчий кредит у розмірі 109 000,00 доларів США зі сплатою 13,45% річних строком до 01.04.2028 року. 03 грудня 2013 року сторони до вищезазначеного договору уклали додаткову угоду. У пункті 7.1 цієї угоди сторони домовились внести третейське застереження про те, що розгляд і вирішення спорів, які виникають при виконанні даного Договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди. Позивач зазначив, що вказаний пункт додаткової угоди обмежує його права споживача, порушує принцип рівності сторін за договором, не відповідає вимогам законодавства. До того ж пунктом 14 статті 6 Закону України "Про третейські суди" (чинним на час укладення додаткової угоди) третейським судам заборонено розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02 червня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним п.7.1. Додаткової угоди від 03.12.2013 року до Кредитного договору №003-2008-1031 від 04.04.2008 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та на підставі п.6 ч.1 ст.207 ЦПК України провадження у справі припинити, обґрунтовуючи тим, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права.

Представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача просив відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 квітня 2008 року між сторонами було укладено Кредитний договір №003-2008-1031, за яким Банк надав Позичальнику споживчий кредит у розмірі 109 000,00 доларів США зі сплатою 13,45% річних строком до 01.04.2028.

До вищезазначеного договору між сторонами 03 грудня 2013 року було укладено Додаткову угоду № б/н, у якій зазначено, що сторони домовилися внести зміни до Договору, виклавши текст Договору у наступній редакції (а.с.5-21).

Пунктом 1.3 вказаної Додаткової угоди передбачено, що цільове призначення кредиту - споживчі цілі.

Пункт 7.1 Додаткової угоди № б/н до Кредитного договору №003-2008-1031 від 04 квітня 2008 року передбачає, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного Договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди (а.с.13).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що Додаткову угоду від 3.12.2013 року до Кредитного договору №003-2008-1031 від 4 квітня 2008 року було укладено в порушення вимог п.14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» і тому визнав Додаткову угоду в цій частині недійсною.

Однак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов висновку , який не відповідає обставинам справи та в порушення норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування цього рішення та постановлення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. ст.. 203, 215 ЦК України передбачено підстави для визнання правочину недійсним.

Третейське застереження, яке було визначено сторонами в Додатковій угоді до кредитного договору, є правочином.

Посилання позивача на те, що додаткова угода була підписана ним без належного волевиявлення з його боку , не може бути прийнята до уваги, оскільки сам факт підписання цієї угоди свідчить , що таке волевиявлення було.

Колегія суддів не погоджується також із висновком суду першої інстанції про те, що третейське застереження, яке було укладено сторонами в додатковій угоді, суперечить вимогам закону.

Законодавство України передбачає існування третейських судів.

Відповідно до ст.. 6 Закону України «Про третеські суди» вони можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин за винятком справ, вказаних в цій статті.

Проаналізувавши викладені обставини, колегія суду приходить до висновку, що сторони на законних підставах уклали додаткову угоду, де було викладено третейське застереження.

Посилання позивача на п.14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», де зазначено , що третейські суди можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин за винятком справ, вказаних в цій статті, за винятком : п.14 справ у спорах щодо захисту прав споживачів, в тому числі споживачів послуг банку( кредитної спілки) не може бути визнано підставою для визнання третейського застереження недійсним, оскільки лише справи про захист прав споживачів в тому числі банківських послуг не можуть бути розглянуті третейським судом, однак, банк не є споживачем будь-яких послуг в договорі банківського кредиту, а тому він вправі захищати свої порушені права в тому числі і в третейському суді.

Щодо позивача , то не дивлячись на існування третейського застереження, він не позбавлений права звернутися до суду загальної юрисдикції за захистом свого порушеного права.

Крім того, відповідно до ст.. 27 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що третейський суд самостійно вирішує питання про наявність або відсутність у нього компетенції для розгляду конкретної справи, а тому в разі звернення споживача до третейського суду за захистом своїх прав, третейський суд повинен буде керуватися ст.. 6 п.14 Закону України «Про третейський суд».

Проаналізувавши та оцінивши вищевикладені обставини у їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що в задоволенні позовної вимоги про визнання Додаткової угоди від 3.12.2013 року до Кредитного договору №003-2008-1031 від 4 квітня 2008 року недійсною повинно бути відмовлено .

Керуючись ст..ст. 303, 307, 313-316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» - Савченко Тетяни Леонідівни задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 2 червня 2015 року скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсним пункту договору відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :