Справа № 340/37/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1226/2015
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Р. І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого- судді Фединяка В.Д.

суддів: Горблянського Я.Д., Матківського Р.Й.

секретаря Капущак С.В.

з участю РавнишинГ.В.її представника ОСОБА_2, представника прокуратури ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом прокурора Верховинського району в інтересах держави в особі Верховинського районного лісгоспу Верховинської районної ради до Ільцівської сільської ради, відділу Держземагенства у Верховинському районі, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення про надання земельної ділянки, визнання нечинним державного акту на право приватної власності на землю, повернення земельної ділянки за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Верховинського районного суду від 15 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року прокурор в інтересах держави в особі в особі Верховинського районного лісгоспу Верховинської районної ради звернувся в суд з указаним позовом і зазначав, що рішенням 15 сесії 5 демократичного скликання Ільцівської сільської ради Верховинського району від 06 грудня 2007 року передано у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,25 га для ведення будівництва, обслуговування будівель та господарських будівель, 1.31 га для ведення особистого підсобного господарства в с. Ільці прис. Підпогар. 22 лютого 2007 року 17 сесії 5 демократичного скликання Ільцівської сільської ради Верховинського району ОСОБА_4 затверджено містобудівне обґрунтування для розташування індивідуального житлового будівництва в с. Ільці прис. «Підпогар» Верховинського району. На підставі даного рішення ОСОБА_4 видано державний акт серії ЯЕ №855570 на право власності на земельну ділянку площею 1,1257 га. Посилаючись на те, що частина вказаної земельної ділянки відносить до земель лісового фонду, а саме виділ 37 площею 0,2 га кварталу 13 Верховинського лісництва Верховинського районного лісгоспу, Верховинський районний лісгосп не надавав згоди на вилучення вказаної земельної ділянки та її приватизацію, просив визнати незаконним та скасувати рішення сесії Ільцівської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області від 06.12.2007 року про передачу в приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва, обслуговування будівель та господарських будівель, 1,31 га для ведення особистого підсобного господарства в с. Ільці прис. Підпогар визнати нечинним державний акт ЯЕ №855570 від 04.04.2008 року на право приватної власності на земельну ділянку площе 1,1257 га для ведення особистого селянського господарства в ур. Підпогар с. Ільці, зобовязати ОСОБА_4 повернути земельну ділянку площею 0,2 га вартістю 38090 грн. у власність Верховинського районного лісгоспу.

Рішенням Верховинського районного суду від 15 квітня 2015 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення сесії Ільцівської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області від 06.12.2007 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства у с. Ільці, присілок Підпогар Верховинського району Івано-Франківської області. Визнано нечинним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №855570 площею 1,1257 га для ведення особистого селянського господарства в с. Ільці, присілок Підпогар Верховинського району Івано-Франківської області, виданий на імя ОСОБА_4 04.04.2008 року. Зобовязано ОСОБА_4 повернути частину земельної ділянки площею 0,20 га, вартістю 38090,00 грн. Верховинському районному лісгоспу. Стягнуто з ОСОБА_4, Ільцівської сільської ради Верховинського району, відділу Держземагенства у Верховинському районі в дохід держави по 162, 41 грн. судового збору з кожного відповідача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, вказуючи на те, що суд неповно зясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального і процесуального права й ухвалив незаконне рішення. На думку апелянта, суд не врахував того, що прокурор Верховинської прокуратури не мав права представляти інтереси представницького органу Верховинського районного лісгоспу Крім того, спірна земельна ділянка згідно листа Верховинського районного лісгоспу від 25 вересня 2007 року за №657 за матеріалами лісовпорядкування не відноситься до земель лісового фонду, а тому лісгосп не заперечує щодо її надання.

У судовому засіданні ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав, просить задовольнити цю скаргу.

Прокурор прокуратури Івано-Франківської області вважає оскаржуване рішення суду законним та обґрунтованим, а скаргу безпідставною.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для визнання незаконним та скасування в цілому рішення 15 сесії 5 демократичного скликання Ільцівської сільської ради від 06.12.2007 року відсутні, оскільки цим рішенням ОСОБА_4 крім частини спірної земельної ділянки правомірно передано у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування будівель та ведення особистого селянського господарства, які не входять до земель лісового фонду, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню тільки в частині передачі у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства у с. Ільці, присілок Підпогар Верховинського району.

Висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

За правилами ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Отже, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право власності має абсолютний характер та є непорушним.

Судом встановлено, відповідно рішення 15 сесії 5 демократичного скликання Ільцівської сільської ради від 06 грудня 2007 року передано у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,25 га для ведення будівництва, обслуговування будівель та господарських будівель, 1.31 га для ведення особистого підсобного господарства в с. Ільці прис. Підпогар. 22 лютого 2008 року 17 сесії 5 демократичного скликання Ільцівської сільської ради від 22 лютого 2008 року ОСОБА_4 затверджено містобудівне обґрунтування для розташування індивідуального житлового будівництва в с. Ільці прис. Підпогар. На підставі даного рішення відповідачу 04 квітня 2008 року видано державний акт серії ЯЕ №855570 на право власності на земельну ділянку площею 1,1257 га. .

Оспорювані державні акти - це офіційні письмові документи, які породжують певні правові наслідки, спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Підставами для визнання такого акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який його видав. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів сторін у справі. Підставою для задоволення позову повинно бути встановлення судом факту такого порушення.

Відповідно до положень частини 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Також встановлено, що в площу земельної ділянки на яку ОСОБА_4 04 квітня 2008 року видано державний акт серії ЯЕ №855570 на право власності на земельну ділянку площею 1,1257 га. входить земельна ділянка розміром 0,20 га, яка належить Верховинському районного лісгоспу Верховинської районної ради та покрита лісовими культурами, що підтверджується даними, які містяться в картографічних матеріалах та довідках Верховинського районного лісгоспу (а.с.17,18,46,48) та визнано представником Ільцівської сільської ради Верховинського району.

Згоди Верховинського районного лісгоспу на вилучення спірної земельної ділянки у матеріалах справи немає.

Згідно зі статтею 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Відповідно до статей 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність, який визначається нормами Конституції України, ЗК України, іншими законами й нормативно-правовими актами.

При цьому згідно зі статтею 3 ЗК України земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать ЗК України.

Водночас у пункті 2 статті 5 ЛК України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства. Відтак застосування норм земельного і лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинно базуватись на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки.

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт "б" частини першої статті 164 ЗК України).

Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв'язок їх використання із лісокористуванням.

Встановивши, що права Верховинського районного лісгоспу Верховинської районної ради як землекористувача спірної земельної ділянки відповідачами порушені, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог прокурора Верховинського району в інтересах держави в особі Верховинського районного лісгоспу Верховинської районної ради.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги як такі, що не спростовують правильності висновків суду, викладених в оскаржуваному рішенні, тому не можуть бути підставою для скасування по суті справедливого та правильного рішення суду лише з одних формальних міркувань.

За таких обставин, колегія суддів вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав для скасування цього рішення, за доводами апеляційної скарги не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити. Рішення Верховинського районного суду від 15 квітня 2015 року даній справі залишити без змін..

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуючий В.Д. Фединяк

Судді: Я.Д.Горблянський

ОСОБА_5