Малиновський районний суд м.Одеси
Справа № 2 - 6612/10
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 жовтня 2010 року Малиновський районний суд м. Одеси
у складі головуючого: судді Бобуйок І.А.
при секретарі - Орзіх Г.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третьої особи: ВГІ та РФО Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та визнання особи такою, що втратила право користування, -
Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою. Після уточнення позовних вимог позивач просив суд визнати його єдиним власником квартири за адресою: АДРЕСА_1, а також визнати відповідачку такою, що втратила право користування зазначеною квартирою. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначив, що 31.03.2010 року було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого ОСОБА_2 продала ОСОБА_1, належну їй на праві власності квартиру а адресою: АДРЕСА_1. Вказаний договір був укладений відповідно до діючого законодавства України, посвідчений Державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Дудіновою І.Д. та зареєстрований в установленому порядку. На підставі укладеного договору 23.04.2010 року в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» було зареєстровано право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру. Колишній власник квартири, відповідачка по справі, досі зареєстрована у належній позивачу квартирі, що порушує його право, як власника.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав.
Відповідачка в судове засідання не з'явилась неодноразово сповіщалась належним чином, про причини неявки не повідомила.
Суд, у зв'язку з неявкою відповідачки, відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень від позивача, ухвалив слухати справу у порядку заочного розгляду.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 31.03.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купив квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Зазначений договір посвідчено державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Дудіновою І.Д. (а.с. 5).
Право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 7).
ОСОБА_1 зареєструвався та проживає у належній йому квартирі, проте колишня власниця ОСОБА_2 не знялась з реєстрації, чим порушує права позивача, як власника.
Відповідно до пояснень позивача, ОСОБА_2 не проживає за адресою реєстрації, належних їй речей у квартирі не має.
Оскільки розрахунок експлуатаційних платежів і платежів за комунальні послуги здійснюється, за загальним правилом, виходячи із кількості зареєстрованих за адресою квартири осіб, позивач змушений сплачувати ці платежі за себе та відповідачку ОСОБА_2, чим факт реєстрації сторонньої особи створює перешкоди в здійсненні права власності позивача відносно належної йому квартири. Також суд враховує, що реєстрація відповідача за вказаною адресою власника квартири створює перешкоди в здійсненні права розпорядження цією квартирою.
Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує право.
Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, зняття з реєстраційного обліку є наслідком задоволення вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні його власністю.
Відповідно до ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідач обрав інше місце проживання, а тому повинен бути згідно зі ст. 6 Закону зареєстрований за своїм місцем проживання. В зв'язку з тим, що відповідачка добровільно не вчинила дії щодо зняття з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1, чим порушується право власності позивача, суд задовольняє позовну вимогу щодо визнання відповідачки такою, що втратила право користування належною позивачу квартирою.
У задоволенні позовної вимоги про визнання єдиним власником квартири адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 суд відмовляє на підставі того, що у позовній заяві та у судовому засіданні позивачем не було викладено жодних обставин, які могли б бути визнані судом такими, що порушують, чи створюють загрозу порушення прав позивача в цій частині.
Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує право.
Суд, у зв'язку з неявкою відповідачки в судове засідання, в порядку ч. 4 ст. 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Керуючись ст.ст. 29, 310, 317, 379, 391 ЦК України, ст. ст. 6, 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст. 1, 3, 10, 60, 61, 74, 169, 208, 209, 212, 213-215, 224-225 ЦПК України, СУД -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третьої особи: ВГІ та РФО Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та визнання особи такою, що втратила право користування - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1.
В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії, позивачем в загальному порядку, тобто рішення суду позивачем може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
С У Д Д Я: І.А. Бобуйок