Апеляційний суд Житомирської області

Справа №278/5202/14-ц Головуючий у 1-й інст. Баренко С. Г.
Категорія 44 Доповідач Товянська О. В.

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого: судді Товянської О.В.
суддів: Микитюк О.Ю., Гансецької І.А.
при секретарі: Кравчук Л.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: військова частина НОМЕР_1 , орган опіки та піклування Новогуйвинської селищної ради про виселення без надання іншого житлового приміщення та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Квартирно- експлуатаційного відділу м. Житомира, третя особа: військова частина НОМЕР_1 про визнання права на проживання та користування житловою площею
за апеляційною скаргою Квартирно експлуатаційного відділу м. Житомира на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 27 лютого 2015 року, -
в с т а н о в и л а:
В листопаді 2014р. КЕВ м. Житомира звернувся до суду з позовом. Просив виселити відповідачів з гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житла. Зазначав, що гуртожиток використовується для проживання робітників і службовців МОУ. ОСОБА_1 як працівник ЗСУ на час роботи у ВЧ НОМЕР_2 отримала право разом із сім`єю на тимчасове проживання у спірній кімнаті. На даний час остання втратила зв`язок зі Збройними силами України, тому безпідставно займає житлове приміщення.
В січні 2015р. ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом. Просила визнати за нею та ОСОБА_2 право на проживання та користування спірною кімнатою. Зазначала, що сама виховує дитину, а тому в силу ст. 125 ЖК УРСР не може бути виселена з житла.
Рішенням Житомирського райсуду Житомирської області від 27 лютого 2015р. у первісному позові відмовлено за безпідставністю. Зустрічний позов задоволено, визнано за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право на проживання і користування кім. АДРЕСА_2 .
В апеляційній скарзі КЕВ просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову, а в зустрічному позові відмовити. Зазначає, що ОСОБА_1 в Збройних силах не працює. Відповідачі зареєстровані в АДРЕСА_3 . Вважає, що судом не враховано, що спірне житлове приміщення не є службовим.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що в 1997р. ОСОБА_3 , як військовослужбовцю на час проходження служби, а також членам його сім`ї відповідачам по справі, за усним розпорядженням (без видачі ордеру) для тимчасового проживання було виділено у будинку-профілакторію кімн. АДРЕСА_2 .
Наказом начальника Озернянського гарнізону №3 від 08.01.2014р. профілакторій закріплений за в/ч НОМЕР_1 . Рішенням виконкому Новогуйвинської селищної ради від 20.12.2012р. №190 будівлі профілакторію надано статус гуртожитку. З 18.07.1985р. по 30.06.2011р. ОСОБА_1 працювала у Збройних Силах України. У 2004р. вона розірвала шлюб із ОСОБА_3 , який після розлучення змінив місце служби та проживання, перевівшись у інший полк. Відповідачка по справі ОСОБА_2 є повнолітньою.
Матеріалами справи доведено, що відповідачі ніколи не були зареєстровані у спірному житлі. Місцем їх реєстрації є АДРЕСА_3 приватний будинок матері відповідачки.
Відповідно до ст.127 ЖК Української РСР, п.2 Примірного положення гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання.
Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 12 квітня 1985р. №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України» указав, що, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з`ясовувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до Примірного положення ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку.
Згідно із ч.2 ст.128, ст.129 ЖК УРСР, ч.1 п.10 Примірного положення на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Отже, законом установлено, що єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку. П.17 Примірного положення передбачено, що вселення громадянами, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, інших членів сім`ї, крім своїх неповнолітніх дітей, в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації, профспілкового комітету, установи, організації та письмової згоди членів сім`ї громадянина, які проживають разом з ним.
Право користування жилим приміщенням у гуртожитку такого члена сім`ї (або колишнього члена сім`ї) є похідним від права особи, якій у встановленому законом порядку виданий спеціальний ордер для проживання на період її роботи.
Крім того, згідно із ч.ч.2,3 ст.132 ЖК Української РСР працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.
Отже, за змістом наведеного ст.125, ч.3 ст.132 ЖК УРСР застосовуються до житлових правовідносин, одним із суб`єктів яких є особа, яка перебувала з підприємством, установою чи організацією у трудових відносинах. Таким чином, закріплені в ст.125 і ч.3 ст.132 ЖК УРСР гарантії не можуть бути застосовані при вирішенні спору про виселення з гуртожитку громадян, які не перебували чи не перебувають з організацією у трудових відносинах. Згідно зі ст.6 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.
Відповідно до ч.2 статті 1 Закону «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» цей Закон не поширюється на громадян, які проживають у гуртожитках, призначених для тимчасового проживання у зв`язку з навчанням, перенавчанням чи підвищенням кваліфікації у навчальних закладах та у зв`язку з роботою (службою) за контрактом; осіб, які мешкають у гуртожитку без законних підстав (без офіційної реєстрації місця проживання); громадян, які проживають у спеціальних гуртожитках, призначених для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі і потребують поліпшення житлових умов, або жила площа яких тимчасово заселена, або повернути колишнє жиле приміщення яким немає можливості; а також на осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз; на осіб, які проживають у гуртожитках, що мають статус соціальних на момент набрання чинності цим Законом.
На підставі наведеного рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову.
Керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,309,314,316,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів,
в и р і ш и л а:
Апеляційну скаргу Квартирно експлуатаційного відділу м. Житомира задовольнити.
Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 27 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення. Виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 із кімнати 14 будинку АДРЕСА_4 без надання іншого жилого приміщення. У задоволенні зустрічного позову відмовити. Стягнути зі ОСОБА_1 243,60грн. судового збору.
Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.
Головуючий : Судді: