АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 754/498/15-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Смирнова Є.П.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Кутц А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_6 на ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 30 січня 2015 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: Київське відділення №20 Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживача, стягнення боргу, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 30 січня 2015 року ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: Київське відділення №20 Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживача, стягнення боргу, відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду 1-ї інстанції, представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_6 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 30 січня 2015 року скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала Деснянського районного суду м.Києва від 30 січня 2015 року постановлена з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що, відмовляючи в забезпеченні позову, суд 1-ї інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Вважає такі висновки суду безпідставними, оскільки суд залишив поза увагою той факт, що на неодноразові письмові звернення позивача до відповідача щодо негайного повернення депозитних коштів Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» жодним чином не відреагувало та депозитні кошти в сумі 55535,17 грн. не повернуло. На думку апелянта такі дії відповідача свідчать про існування реальної загрози утруднення чи невиконання Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні представник Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Шутов Олексій Олегович проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те що вини є необгрутованими, а ухвала суду 1-ї інстанції повністю відповідає вимогам закону.

ОСОБА_3, її представник ОСОБА_6, представник Київського відділення №20 Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в судове засідання не з'явились, про день та час слухання справи судом повідомлялись у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, а тому, колегія суддів вважає можливим слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника відповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 15 січня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: Київське відділення №20 Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживача, стягнення боргу, відшкодування моральної шкоди.

29 січня 2015 року ОСОБА_3 було подано заяву про забезпечення позову способом накладення арешту на грошові кошти в сумі 55535,17 грн., які знаходяться у Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» або в інших осіб.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 30 січня 2015 року ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: Київське відділення №20 Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживача, стягнення боргу, відшкодування моральної шкоди.

Постановляючи дану ухвалу, суд 1-ї інстанції виходив з положень ст.ст.151-153 ЦПК України, зазначаючи, що наведені в заяві підстави для застосування заходів забезпечення позову не свідчать про те, що невжиття вказаних заходів забезпечення позову утруднить виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду 1-ї інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих доказів на в повній мірі відповідає вимогам закону з огляду на таке.

Так, відповідно до ч.1 та ч.3 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову, при цьому суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.6 ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково.

Крім того, ч.3 ст.152 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» №9 від 22 лютого 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

При обранні заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції про те, що заява про забезпечення позову способом накладення арешту на грошові кошти в сумі 55535,17 грн., які знаходяться у Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» або в інших осіб задоволенню не підлягає, оскільки заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що невжиття вказаних заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що існує реальна загроза неповернення банком позивачу коштів за договором банківського вкладу в сумі 55535,17 грн., з огляду на таке.

З системного аналізу положень Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ЦК України вбачається, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Незалежно від того, хто вніс вклад на депозитний рахунок, лише вкладник наділений правом розпорядження коштами, що обліковуються на його рахунку і без його письмового розпорядження про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком банк не має правових підстав проводити будь-які операції за депозитним рахунком вкладника.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду є невмотивованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ухвала Деснянського районного суду м.Києва від 30 січня 2015 року постановлена з дотриманням вимог ст.ст. 151-153 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_6 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 30 січня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: