Ухвала

іменем україни

27 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Горелкіної Н.А., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Гніздичівського державного спиртового заводу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації у зв'язку з втратою частини заробітної плати через порушення термінів її виплати,

за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_6, на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 1 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2015 року

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про стягнення з Гніздичівського державного спиртзаводу середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 31 грудня 2010 року по 14 січня 2014 року в сумі 124016,16 грн та 58,63 грн компененсації у зв'язку з втратою частини заробітної плати через порушення термінів її виплати за період з липня 2012 року по січень 2014 року.

Посилався на те, що з 26 листопада 2009 року по 30 грудня 2010 року працював на посаді заступника директора на Гніздичівському державному спиртзаводі. Відповідач в порушення вимог ст. 116 КЗпП України не провів повного розрахунку при звільненні. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та Закону України «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Постанови КМУ від 21 лютого 2001 року № 159 відповідач зобов'язаний виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку та компенсацію за втрату частини зарплати через порушення термінів її виплати. 23 липня 2012 року рішенням Жидачівського районного суду з відповідача Гніздичівського державного спиртового заводу в його користь стягнуто заборгованість по сплаті в сумі 15 660,37 грн та компенсацію за невикористані відпустки в сумі 1 051,17 грн. На даний час рішення суду виконано, відповідач 14 січня 2014 року провів з ним розрахунок, що підтверджується листом відділу ДВС Жидачівського РУЮ № 1690/09-20 від 10 червня 2014 року.

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 1 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2015 року рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 1 грудня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що рішенням Жидачівського районного суду від 23 липня 2012 року з відповідача Гніздичівського державного спиртового заводу на користь позивача стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 15 660,27 грн., та компенсацію у зв`язку з втратою частини заробітної плати через порушення термінів її виплати в сумі 1 051,17 грн.

На даний час рішення суду виконано, відповідач 14 січня 2014 року провів з позивачем розрахунок, що підтверджується листом відділу ДВС Жидачівського РУЮ № 1690/09-20 від 10 червня 2014 року та чого не заперечував сам позивач.

За вимог ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до Законів України «Про оплату праці», «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Постанови КМУ від 21 лютого 2001 року № 159 підприємство зобов'язане виплатити працівнику компенсацію за втрату частини зарплати через порушення термінів її виплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого, права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу, для звернення працівника до суду з вимогою про вирішення трудового спору щодо виплати середнього заробітку за час затримки проведення належного розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку та про виплату втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків її виплати, встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатись про те , що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталась затримка виплати усіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Оскільки фактичний розрахунок роботодавець з позивачем провів 14 січня 2014 року, а позивач звернувся до суду з позовом лише 17 жовтня 2014 року, тобто більше ніж три місяці, такий пропустив встановлений тримісячний строк , який обраховується з дня фактичного розрахунку, відтак суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за пропуском строку позовної давності.

Відповідно до п. 5 порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. N 159 сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивач вправі був звернутися до суду за захистом своїх прав в тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. А оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом 17 жовтня 2014 року, такий пропустив строк позовної давності.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов до висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 1 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2015 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Викладені в судових рішеннях висновки відповідають фактичним обставинам, встановленим на підставі поданих сторонами доказів, і ґрунтуються на нормах матеріального права. Порушень норм процесуального законодавства при проведенні оцінки доказів не встановлено.

З огляду на викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України підстави для задоволення касаційної скарги і скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 1 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Гніздичівського державного спиртового заводу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації у зв'язку з втратою частини заробітної плати через порушення термінів її виплати залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Н.А. Горелкіна Ю.Г. Іваненко