У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

29 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Дем'яносова М.В.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О.,

Нагорянка В.А., Ступак О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Захар Беркут» до ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 18 квітня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 23 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ТОВ «Захар Беркут» звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило встановити для товариства постійний безоплатний земельний сервітут для користування земельними ділянками площею 0,9365 га в урочищі Стинища на території Волосянківської сільської ради Сколівського району Львівської області за межами с. Волосянка, що належать ОСОБА_3 на праві власності, у період з 15 жовтня по 15 квітня щорічно.

Посилалось на те, що товариство здійснює господарську діяльність із забезпечення гірськолижного туристичного відпочинку на гірськолижному курорті «Захар Беркут» і на одній з гірськолижних трас, яка використовується у зимовий період, знаходяться земельні ділянки, належні відповідачу. Роботи з відгородження земельних ділянок та зняття з них верхнього шару грунту унеможливлюють використання рекреаційної землі та прокладеної по ній гірськолижної траси.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 18 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 23 червня 2014 року, позов задоволено.

Встановлено через належні ОСОБА_3 земельні ділянки загальною площею 0,9365 га, кадастровий НОМЕР_1 та НОМЕР_2, які знаходяться в урочищі Стинища на території Волосянківської сільської ради Сколівського району Львівської області за межами населеного пункту с. Волосянка, постійний безоплатний земельний сервітут з 15 жовтня по 15 квітня щорічно для проходу та проїзду працівників і відпочиваючих туристичного комплексу «Захар Беркут», а також для обслуговування буксирно-канатного витягу для лижників, улаштування системи штучного засніження, трамбування, розпушування та вирівнювання снігового покрову гірськолижної траси.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Сколівського районного суду Львівської області від 18 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 23 червня 2014 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, дійшов висновку, що вимога позивача про встановлення безоплатного земельного сервітуту на користування земельними ділянками загальною площею 0,9365 га, які знаходяться на території Волосянківської сільської ради Сколівського району Львівської області за межами населеного пункту с. Волосянка Сколівського району Львівської області та належать на праві власності ОСОБА_3, є обґрунтованою та доведеною.

Зокрема, судом з дотриманням ст.ст. 212-214 ЦПК України та на підставі правової оцінки належних і допустимих доказів, досліджених у судовому засіданні, встановлено, що ТОВ «Захар Беркут» є землекористувачем земельної ділянки, наданої для обслуговування бази відпочинку з гірськолижним призначенням, яка експлуатується з 2006 року на підставі договору оренди, та лише через частину земельних ділянок ОСОБА_3, щодо яких встановлено сервітут, можливо використання у період з 15 жовтня по 15 квітня гірськолижної траси шляхом організації проходу, обслуговування канатно-буксирного обладнання, улаштування штучного засніження, трамбування, розпушування та вирівнювання сніжного покрову.

Відповідно до ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 100 цього ж Кодексу сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки.

Аналогічні положення містяться в ст. 401 ЦК України, зокрема право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Судом встановлено, що іншим способом забезпечити обслуговування гірськолижної траси туристичної бази ТОВ «Захар Беркут» у період з 15 жовтня по 15 квітня неможливо.

Висновки судів щодо задоволення позову є правильними, грунтуються на матеріалах справи, зроблені з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З огляду на наведені вище положення закону, доводи касаційної скарги про те, що судом невірно застосовані норми ст. 98 ЗК України і ст. 401 ЦК України, є безпідставними. Крім того, ОСОБА_3 має право на захист своїх прав у спосіб, визначений ст. 16 ЦК України.

Під час розгляду справи судами не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи є необґрунтованими та правильність висновків судів не спростовують, тому колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

рішення Сколівського районного суду Львівської області від 18 квітня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 23 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В.Дем'яносов

Судді: Т.П.Дербенцева С.О.Карпенко В.А.Нагорняк О.В.Ступак