Справа № 199/547/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

13 березня 2014 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Нестеренко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім.Артема»» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зазначивши, що з 27 квітня 2012 року по 04 червня 2013 року він працював у відповідача на посаді охоронця.

Однак при звільненні відповідач не виплатив йому заробітну плату, тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 27 квітня 2012 року по серпень 2012 року, а також з січня 2013 року по день звільнення, а саме по 04 квітня 2013 року; стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати з 04.06.2013 по день фактичного розрахунку.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримала та надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.

Представник відповідача Нікітін О.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що заборгованість по заробітній платі станом на 05.03.2014 відсутня, що підтверджується наданою в матеріали справи довідкою.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 25 квітня 2012 року перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» на посаді охоронця, що підтверджується наказом №147/к від 25.04.2012 року.

04 червня 2013 року позивач був звільнений із займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується наказом №154/к від 04 червня 2013 року.

Заборгованість підприємства перед позивачем станом на 05 березня 2014 року відсутня, що підтверджується довідкою про заборгованість по заробітній платі.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Отже, заявляючи вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі в позивач не врахував стягнення заробітної плати через КТС, рішення якої перебувають на виконанні в Амур-Нижньодніпровському відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.20 своєї постанови №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Однак, як вбачається із матеріалів справи заборгованість по заробітній платі підприємства перед позивачем станом на 05.03.2014 відсутня, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно ст.88 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212, 214, 215, 218, 222 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в позові до Публічного акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім.Артема»» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя