АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 8716 /2015 р. Головуючий у 1 інстанції - Колдіна О.О.
Доповідач - Мараєва Н.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8.07.2015 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк»

про визнання третейського застереження недійсним та визнання недійсним кредитного

договору

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 р. відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання третейського застереження недійсним та визнання недійсним кредитного договору.

В апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_1 просить це рішення скасувати і постановити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, на те, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 06.08.2008 р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та позивачкою ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 13/699957-KR, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику з метою оплати придбання автомобіля марки «Мітцубісі», 2008 р. випуску, згідно з договором купівлі-продажу № 0804-25014 (к) від 25.04.2008 p., укладеним з ТОВ «Ніко-Україна», кредит в сумі 37946 доларів США зі сплатою 12,05 % річних з терміном повернення до 05 08.2015 р.

Згідно п. 6 кредитного договору, що регулює порядок вирішення спорів між сторонами, сторони домовились, що всі спори та непорозуміння, які можуть виникнути в зв»язку з укладанням та виконанням положень цього договору, вирішуються шляхом переговорів між сторонами на рівні їх уповноважених представників (п.6.1 Договору).

Згідно п.6.2 зазначеного договору передбачено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст.5 ЗУ «Про третейські суди» домовились про те, що cпip розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичам Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або Білоконем Юрієм Миколайовичем у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Так, обґрунтовуючи позов, позивачка зазначала, що укладений між сторонами кредитний договір є удаваним щодо валюти кредиту, а положення п.6.2. такими, що суперечать вимогам ЗУ «Про третейські суди» та ЗУ «Про захист прав споживачів», тому, з цих підстав просила визнати недійсними третейське застереження недійсним та кредитний договір.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам.

Згідност. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч.1 ст.5 ЗУ «Про третейські суди» визначено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Так, Третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Якщо сторони не домовилися прй інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді наконкретний постійно діючий третейський суд, Регламент третейського суду розглядається як невід»ємна частина третейської угоди.

Згідно ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, судом встановлено, що сторонами договору було досягнуто згоди з приводу усіх суттєвих умов договору, про що свідчать підписи сторін у договорі кредиту.

Таким чином, із наведеного вбачається, що сторони договору позивач та відповідач дійшли взаємної згоди щодо визначеная в п.6.2. третейського застереження, яке визначає порядок вирішення спорів і третейський суд; що із змістом договору позивачка була ознайомлена, що підтверджується її підписом.

Домовленість сторін кредитного договору про звернення за вирішенням спорів до третейського суду не порушує прав позивачки та не порушує норм чинного законодавства.

Так, згідно ст.17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

Тому, суд правильно вважав, що при укладанні кредитного договору сторонами використане указане право, що виразилось у третейському застереженні, закріпленому у п.6 2 договору; що підстав для визнання третейського застереження недійсним немає.

Що стосується валюти кредиту, то суд також правильно дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, оскільки вони не ґрунтуються на законі.

Так, згідно ст.235 ЦК України удаваним правочином є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину. який воші насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Для того, щоб договір був удаваним необхідно свідомі дії обох сторін договору для приховання істинної волі. Для визнання правочину удаваним слід встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їхні дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо.

Як вбачається з матеріалів справи, укладаючи оспорюваний кредитний договір сторони виразили свою волю на надання кредиту, валюту кредиту, його цільове використання, умови надання та його повернення.

Згідно умов кредитного договору кредит надано з метою оплати придбаного автомобіля марки «Мітцубісі», 2008 р. випуску, згідно з договором купівлі-продажу № 0804-25014 від 25.04,2008 р. Підписуючи кредитний договір про отримання кредиту в іноземній валюті позивачка була ознайомлена з умовами договору і надала свою згоду на визначення валюти кредиту.

Тому, суд першої інстанції правильно вважав, що посилання позивача на те, що вона була позбавлена можливості стримати кредит у гривні, оскільки банк пропонував надання кредиту в іноземній валюті є безпідставними, оскільки, позивачка мала право відмовитись від отримання даного кредиту і отримати кошти в іншій банківській установі.

Зазначений кредит був виданий на підставі заяви позивачки, відповідно до якої вона просила видати кредит в іноземній валюті.

Перерахування коштів на рахунок ТОВ «Ніко-Україна» відбулось в національній валюті на підставі заяви позивачки про здійснення конвертації, що нею не заперечувалось.

Згідно п.2.1 кредитного договору надання кредиту здійснюється шляхом видачі позичальнику готівкових коштів в іноземній валюти (доларів США) з позичкового рахунку № 3441 шляхом конвертації через касу банку для подальшого перерахування позичальником на цілі, визначені п.1.2. цього договору (а.с.5 зв.).

Кредитний договір та Договір кутвлі-продажу автомобіля є самостійними правочинами і породжують різні правовідносини.

Тому, суд правильно дійшов висновку, що доводи позивачки, що валюта кредиту, викладена в п.1.1 Кредитного договору, не відповідає положенням договору купівлі-продажу транспортного засобу та суперечить п.12 кредитного договору є необґрунтованими, оскільки, укладений позивачкою договір купівлі-продажу автомобіля, де ПАТ «Укреоцбак» не був стороною, не породжує будь-яких зобов»язань для сторін кредитного договору, а цілі, викладені в п.1.2 кредитного договору були досягнуті сторонами.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що посилання позивача на удаваність кредитного договору є безпідставними, оскільки в діях обох сторін відсутня спільність для досягнення особистої користі та приховування своєї волі в укладених договорах для досягнення інших правових наслідків, окрім, як отриманню кредиту для оплати придбаного транспортного засобу у валюті, визначеній сторонами.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам. Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - відхилити, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді :