У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

29 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Дем'яносова М.В.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О.,

Нагорянка В.А., Ступак О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом житлово-комунального підприємства № 7 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за касаційною скаргою житлово-комунального підприємства № 7 на рішення апеляційного суду Волинської області від 7 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року житлово-комунальне підприємство № 7 (далі - ЖКП № 7) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, уточненим під час повторного розгляду в суді першої інстанції, і остаточно пред'явивши позовні вимоги до інших співвласників квартири, просило стягнути заборгованість за період з серпня 2005 року до часу звернення до суду в розмірі 3 605,22 грн. В обґрунтування позову зазначало, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 та споживають житлово-комунальні послуги, проте своєчасно оплату у повному розмірі не проводять.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Луцького міськрайонного суду від 16 квітня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 солідарно на користь ЖКП № 7 заборгованість з оплати за утримання будинку і прибудинкової території в розмірі 3 605,22 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 7 жовтня 2014 року рішення Луцького міськрайонного суду від 16 квітня 2014 року змінено в частині розміру заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 солідарно на користь ЖКП № 7 заборгованість з оплати за утримання будинку і прибудинкової території в розмірі 1 778,18 грн.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ЖКП № 7 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції з посиланням на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його доведеності.

Апеляційний суд, частково змінюючи рішення суду першої інстанції, вважав обґрунтованим розмір заборгованості, проте зменшив її з огляду на загальний строк позовної давності.

Висновки апеляційного суду є правильними.

Судом встановлено, що відповідачі проживають в АДРЕСА_1 та є споживачами послуг з утримання будинку, споруд і прибудинкової території, які надає позивач.

Вказана квартира належить відповідачам на праві спільної сумісної власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15 грудня 2000 року.

ЖКП № 7 є балансоутримувачем будинку.

Тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надає ЖКП № 7, затверджені рішеннями виконавчого комітету Луцької міської ради від 6 грудня 2005 року № 404, від 9 вересня 2009 року № 662-1, від 27 квітня 2010 року № 254-1.

Між позивачем та відповідачами встановлені фактичні договірні відносини з приводу надання і споживання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території на підставі відкритого особового рахунку № 3552.

Також встановлено, що протягом 2005-2013 років відповідачі періодично оплачували надані послуги, тим самим визнавали наявність фактичних договірних правовідносин з надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій.

Позивач звернувся з позовом у жовтні 2012 року з розрахунком заборгованості за період з серпня 2005 року до січня 2014 року.

Станом на 1 січня 2014 року заборгованість відповідачів з оплати житлово-комунальних послуг становить 3 605,22 грн та є непогашеною.

Пропозицію позивача про реструктуризацію заборгованості відповідачі відхилили.

Під час повторного розгляду справи відповідачі в суді першої інстанції подали заяву про застосування позовної давності.

Відповідно до ч. 1 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Задовольняючи частково позовні вимоги ЖКП № 7, апеляційний суд врахував, що позивачем надано розрахунок заборгованості з 2005 року по січень 2014 року, з позовом до суду підприємство звернулось у жовтні 2010 року, тому з урахуванням заяви про застосування позовної давності, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову і стягнув заборгованість, що виникла за період з жовтня 2009 року по 1 січня 2014 року з нарахуванням відповідних інфляційних втрат і 3% річних.

Згідно з п. 18 постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року «Про затвердження правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної, гарячої води і водовідведення» плата за послуги вноситься щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим.

Таким чином, у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня наступного за останнім днем, у яких відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги про переривання позовної давності періодичною частковою оплатою житлово-комунальних послуг безпідставні, так як дії з визнання боргу мають здійснюватися в межах позовної давності, проте такі обставини судом не встановлені.

Інші наведені в касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують та не дають підстав для твердження про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Під час розгляду справи у касаційному порядку суд позбавлений можливості здійснювати оцінку доказів у порядку, передбаченому статтею 212 ЦПК України, та відповідно до норм статті 335 ЦПК України не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, встановивши, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 337 ЦПК України).

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу житлово-комунального підприємства № 7 відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 7 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В.Дем'яносов
Судді: Т.П.Дербенцева С.О.Карпенко В.А.Нагорняк О.В.Ступак