АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/9452/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - СальниковаН.М.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка подана її представником ОСОБА_3, на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 15 травня 2015 року про повернення позовної заяви ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» про стягнення пені за договором купівлі-продажу майнових прав,

встановила:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15 травня 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 до ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» про стягнення пені за договором купівлі-продажу майнових прав - повернуто позивачу для подання до належного суду.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Зазначав, що позивач звернулась до суду з позовом про стягнення пені за договором купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, який витікає з виконання договору, що стосується нерухомого майна, яке знаходиться в Голосіївському районі м. Києва. Вважає, що даний спір виник з приводу нерухомого майна, а тому справа повинна розглядатись за правилами виключної підсудності відповідно до ст. 114 ЦПК України.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити; представник ПАТ ХК «Київміськбуд» вважав доводи апеляційної скарги безпідставними та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» пеню за неналежне виконання зобов'язання за договором купівлі-продажу майнових прав від 17.01.2014 року. При зверненні до Голосіївського районного суду м. Києва, тобто за місцем знаходження нерухомого майна, позивач посилалась на правила виключної підсудності, визначені ст. 114 ЦПК України.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивач порушує питання щодо стягнення пені у розмірі 0,01 % від суми неналежного виконання зобов'язання за договором купівлі-продажу майнових прав, не вирішуючи спір про нерухоме майно. Тому суд вважав посилання позивача на визначення підсудності спору за місцем знаходження нерухомого майна хибними і такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

В оскаржуваній ухвалі суд зазначив, що позовна заява ОСОБА_2 підлягає поданню до належного суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем знаходження відповідача.

З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Частиною 1 ст.114 ЦПК України встановлено, що позови, які виникають з приводу нерухомого майна, мають виключну підсудність та пред'являються в суд за місцезнаходженням майна або його основної частини.

В пункті 42 Постанови № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ визначив, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а такожоб'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_2 просить стягнути з ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» пеню за порушення строків введення будинку в експлуатацію за період з 31.07.2014 року по 22.12.2014 року та пеню за невиконання п. 6.2 договору купівлі-продажу, що виявляється у неповідомленні про дату передачі будинку під заселення, на загальну суму 17 578 грн. 30 коп.

В позовній заяві посилається на те, що 17.01.2014 року між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого відповідач продав позивачу майнові права на квартиру АДРЕСА_1. На даний час позивач повністю виконала свої зобов'язання за договором купівлі-продажу майнових прав.

Відповідно до умов договору остаточною датою виконання зобов'язання відповідача по введенню будинку в експлуатацію є 30.06.2014 року. Однак відповідач не виконав умови вказаного договору, порушивши при цьому пункт 6.2. Відповідно до п. 4.2 договору, за неналежне виконання своїх зобов'язань компанія сплачує покупцю пеню у розмірі 0,01 % від суми неналежно виконаного зобов'язання.

Отже, враховуючи, що предметом даного позову є стягнення пені за невиконання зобов'язання, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підстави для застосування виключної підсудності - відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Доводи апеляційної скарги про те, що позов має розглядатись за правилами виключної підсудності, колегія суддів вважає безпідставними і такими, що не ґрунтуються на вимогах процесуального законодавства, оскільки спір між сторонами виник з приводу порушення відповідачем договірних зобов'язань та застосування у зв'язку із цим відповідних санкцій, а питання щодо захисту будь-якого права, яке безпосередньо стосується нерухомого майна, позивачем не ставилось.

Таким чином, оскільки даний позов заявлено не з приводу нерухомого майна, а з приводу відповідальності за невиконання зобов'язання, то підстав для застосування правил виключної підсудності ( ст. 114 ЦПК України) не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність постановленої ухвали не впливають.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Оскільки ухвала постановлена з дотримання норм чинного законодавства, висновки суду відповідають матеріалам справи, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 15 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: