Дата документу 29.07.2015
Справа № 334/4639/15-ц
Провадження № 2/334/2258/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року Ленінський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Лисенко Л.І.

при секретарі Піка А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, де зазначила, що 30.12. 2011 року вона уклала з ОСОБА_2 договір позики, відповідно до якого передала відповідачу грошові кошти у сумі 28 000 гривень з умовою їх повернення до 05 березня 2012 року. Вищезазначений договір позики складено письмово, відповідач надав власноручно написану розписку, в якій він зобовязався повернути всю суму до 05.03.2012 року.

14.02.2012 року відповідач взяв у борг у неї ще 8000 гривень, написав розписку та зобовязався повернути борг до 05.04.2012 року.

Після закінчення строку для повернення боргу вона неодноразово зверталася до боржника з вимогою про повернення боргу, але він ігнорував її звернення.

В 2013 році вона вимушена була звернутися до Жовтневого РВ ЗМУ ГУМВС України у Запорізькій області з заявою про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2, вбачаючи в його діях шахрайство.

Постановою від 09.10.2013 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002000 було закрито за відсутністю складу злочину, але було встановлено, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 36000 гривень, які поверне при першій можливості.

Позивачка просить стягнути на її користь 36000 гривень, а також судовий збір у сумі 360 гривень.

Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав, просить його задовольнити за мотивами, вказаними в позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не зявився, в матеріали справи повернулися листи з судовими повістками з позначкою «повернуто за закінченням терміну зберігання», іншого способу повідомлення відповідача у суду немає.

Вислухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши всі докази у сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 30.12.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого, ОСОБА_1 надала ОСОБА_2 позику у сумі 28 000 грн., з умовою їх повернення до 05.03.2012 року, 14.02.2012 року укладено ще один договір позики, за яким позивачка передала відповідачу ще 8 000 гривень, що підтверджено оригіналами розписок, написаним власноручно ОСОБА_2 (а.с.9, 10). Крім того, в матеріалах справи міститься постанова від 09.10.2013 року, якою кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002000 було закрито за відсутністю складу злочину. З тексту постанови вбачається, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 36000 гривень, які зобовязався повернути. (а.с. 8).

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На основі повно і всебічно зясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки за договорами позики грошові кошти у сумі 36 000 гривень.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З відповідача підлягають стягненню на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 360 грн., понесені нею при поданні позову.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 23, 59, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 525, 526, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, прож. ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2, прож.: ІНФОРМАЦІЯ_2 - 36000 гривень (тридцять шість тисяч грн. 00 коп.), а також судовий збір у сумі 360 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Лисенко Л. І.