АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4403/15 Справа № 204/727/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Самсонова В. В. Доповідач - Черненкова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

08 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, за яким просив суд зобов'язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у користуванні власністю, а саме квартирою АДРЕСА_1, та виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 яка належить позивачу на праві приватної власності, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що в 2008 році позивач продавав свою власну квартиру АДРЕСА_1. Відповідач виявила бажання придбати квартиру позивача. За дану квартиру громадянка ОСОБА_2 передала завдаток позивачу, щоб він не продавав її іншим покупцям та пояснила, що дана квартира їй сподобалась та вона має намір її придбати, але у зв'язку з тим, що в неї не має всієї суми, щоб відразу придбати дану квартиру, вона просила ОСОБА_3 почекати певний час, іншу суму за квартиру повинна зайняти у свого колишнього чоловіка ОСОБА_4. Після цього, ввійшла в довіру до позивача та просила у нього ключі від його квартири, мотивуючи це тим, що вона хоче перевезти свої особисті речі в дану квартиру, хоче заміряти та перенести меблі, та постійно пояснювала це тим, що вона дала завдаток за квартиру і їй можна довіряти. Позивач дав один комплект ключів від даної квартири АДРЕСА_1. Після того, відповідач змінила замки в даній квартирі та незаконно посилилася в ній. Позивач звернувся до ОСОБА_2 та просив її надати йому доступ до власної квартири. На що вона пояснила, що ціни на квартири впали і вона не хоче вже купувати дану квартиру та сказала, що дасть ключі від квартири, якщо позивач поверне завдаток за дану квартиру. Після всіх цих обставин позивач зустрівся з відповідачем та повернув їй всі кошти, які отримав від неї, як завдаток за квартиру при свідках, після чого вона відмовилась дати ключі від квартири, не повернула розписку ОСОБА_3 та почала погрожувати, що викличе міліцію та звернеться до суду. В березні 2008 року громадянка ОСОБА_2 звернулася до Красногвардійського районного суду з позовом про повернення їй завдатку за розпискою позивача. Суд задовольнив її позовні вимоги. На дане рішення позивачем була подана апеляційна скарга, в ході розгляду якої апеляційним судом суми за рішенням Красногвардійського районного суду були зменшені. Відповідач оскаржила дане рішення до касаційної інстанції до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ, який залишив в силі рішення апеляційного суду. Навіть після цього, відповідач не хоче вийти з даної квартири та продовжує незаконно там знаходитись. Також, нещодавно до позивача зателефонували з комунальних інстанцій та повідомили про те, що громадянка ОСОБА_2 хоче оформити на себе його особисті рахунки на світло, газ, та інші комунальні послуги, пояснюючи це тим що ОСОБА_3 особисто їй надав дозвіл переоформлювати його особисті рахунки. У зв'язку з чим, позивач звернувся до відповідних інстанції щоб припинити дані незаконні дії громадянки ОСОБА_2 та повідомив всі комунальні інстанції, що ніякого дозволу на переоформлення особистих рахунків на комунальні послуги ОСОБА_2 він не надавав. Договір найму з відповідачем не укладався. Відповідач в даній квартирі не зареєстрована, займає дану квартиру самоправно. Добровільно звільнити квартиру АДРЕСА_1, відповідач не бажає, у зв'язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду, оскільки своїми діями відповідачка створює перешкоди в користуванні квартирою. 22 травня 2014 року (а.с.72-77) позивач доповнив свої позовні вимоги та просив зобов'язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у користуванні власністю, а саме квартирою АДРЕСА_1, виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 стягнути з ОСОБА_2 на його користь завдані йому збитки в сумі 252 000 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 03 грудня 2014 року (а.с.162-163) позовні вимоги позивача в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 завданих йому збитків в сумі 252000 грн. - були залишені без розгляду за заявою позивача.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2014 року ухвалено: позовну заяву ОСОБА_3 - задовольнити; зобов'язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкод у користуванні власністю, а саме квартирою АДРЕСА_1; виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3; вирішено питання щодо понесених судових витратах.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2015 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким в позові відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання апеляційної інстанції надійшло клопотання ОСОБА_2, за яким вона просила апеляційний суд розгляд справи відкласти, посилаючись на те, що вона продовжує лікування через тяжку хворобу в Ізраїлі. Клопотання ОСОБА_2, судова колегія не задовольняє, оскільки відсутні належні та допустимі докази у підтвердження зазначеної обставини. Розгляд справи неодноразово відкладався за заявою апелянта. З урахуванням положень статті 305 ЦПК України та строків розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутності апелянта по справі.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.10.2014 року за індексним номером 27707650, виданого Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. В належній позивачу квартирі АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_2

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як власник спірного майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права власності та розпоряджання своїм майном.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції.

Спірні правовідносини виникли з приводу порушення права власності позивача на користування спірною квартирою зі сторони відповідача.

Судова колегія встановила і це підтверджується матеріалами справи, що згідно свідоцтва на нерухоме майно від 21.03.2008 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 28.07.2005 року за № 3127, позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.9), що зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 25.03.2008 року (а.с.10) та підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 06.10.2014 року, виданого державним реєстратором Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.165).

В 2008 році позивач та відповідач домовились щодо купівлі-продажу вказаної квартири, у зв'язку з чим 05 березня 2008 року відповідач передала позивачу аванс в рахунок майбутньої угоди в розмірі 30 000 доларів США та 32 000 доларів США 25 квітня 2008 року, про що позивач зазначив в розписках та дозволив відповідачу вселитися та проживати в спірній квартирі. Ці обставини встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Так, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2012 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми, яке змінено рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2012 року, та ухвалено: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 150 000 грн. в рахунок повернення авансу, наданого позивачу відповідачем щодо купівлі спірної квартири за підставами не укладення сторонами договору купівлі-продажу зазначеної квартири. Переглядаючи справу в касаційному порядку, Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних та кримінальних справ в ухвалі від 07 лютого 2013 року - залишив без змін рішення апеляційного суду (а.с. 30-38,188-192).

Згідно до вимог ч.3 статті 61 ЦПК України, - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Сторони визнали за розглядом справи, що відповідач дійсно мешкає у спірній квартирі позивача без реєстрації місця проживання з березня 2008 року по теперішній час, а тому цей факт є встановленим.

Аналізуючи докази у справі, судова колегія дійшла висновку, що на підставі перевірених доказів судом першої інстанції встановлені обставини порушення прав позивача на користування спірною квартирою зі сторони відповідача, оскільки відповідач на вимоги позивача добровільно не виселяється із вказаної квартири та правових підстав для проживання в спірній квартирі у відповідача не має.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, стосуються переоцінки доказів у справі, що не є підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду.

Посилання апелянта на те, що передані нею гроші позивачу їй не повернуті, у зв'язку з чим вона не звільняє квартиру позивача, судова колегія вважає неспроможними, оскільки у відповідача не виникло право користування спірною квартирою тому, що договір купівлі-продажу цієї квартири між сторонами не укладено. Спір щодо повернення грошових коштів переданих відповідачем в рахунок майбутньої угоди купівлі-продажу квартири позивачу є вирішеним згідно вищезазначеним судовим рішенням.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судова колегія приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь