Справа № 675/310/14-ц
Провадження № 2/675/3/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" червня 2015 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого - судді Столковського В. І., при секретарі судового засідання Сопронюк С. Л., за участю: позивача - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяслав цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області, про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, та стягнення аліментів за минулий період, -

В С Т А Н О В И В :

17 лютого 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, та стягнення аліментів за минулий період. В обґрунтування своїх вимог вказує, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_3 навчається у Плужненському професійному аграрному ліцеї. Останній потребує матеріальної підтримки зі сторони батька. Тому позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти в розмірі 2000 гривень щомісячно на утримання сина на період його навчання. Також позивач зазначила, що постановою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 02 квітня 2001 року стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ? неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, починаючи з 12.03.2001 року і до його повноліття. Однак, ухвалою Московського обласного суду Російської Федерації від 04 березня 2002 року відмовлено у дозволі на примусове виконання на території Російської Федерації вищевказаного рішення суду. Таким чином, позивач вжила заходів щодо одержання аліментів з ОСОБА_2, але не змогла їх отримати внаслідок ухилення останнього від їх сплати. Зважаючи на викладене, посилаючись на положення ч. 2 ст. 191 СК України, ОСОБА_1 також просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина за минулий період на загальну суму 72000 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином згідно з умовами Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах. Відповідно до складених на території Російської Федерації документів в ході виконання судового доручення Ізяславського районного суду Хмельницької області про вчинення окремих процесуальних дій стосовно ОСОБА_2, останній позовні вимоги не визнав, вказавши, що він добровільно сплачував аліменти ОСОБА_1 Просив врахувати те, що у нього на утриманні перебуває неповнолітня дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та мати ОСОБА_5, яка являється інвалідом першої групи. Вказав також, що у нього важке матеріальне становище внаслідок низького рівня заробітної плати. Пояснив, не заперечує щодо слухання справи у його відсутності.

Представник служби у справах дітей Ізяславської районної адміністрації Хмельницької області ОСОБА_6 у судове засідання не зявилася, у поданій до суду письмовій заяві просила справу розглянути за її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення позивача, зясувавши позиції відповідача та третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, укладеної державами - членами Співдружності Незалежних держав у м. Мінськ 22 січня 1993 року, сторонами якої, у тому числі, є Україна та Російська Федерація, правовідносини батьків і дітей визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої постійно проживають діти.

Повнолітній син сторін ОСОБА_7 постійно проживає на території держави Україна.

Згідно з положеннями ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 цього ж Кодексу, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Судом обєктивно встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 10 квітня 2002 року. 07 грудня 2011 року позивач змінила прізвище з «Трусова» на «Свідерська». Відповідач є батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_3 навчається у Плужненському професійному аграрному ліцеї на денній формі навчання, знаходиться на неповному державному утриманні. Одержує стипендію у розмірі 275 гривень на місяць. Останній є інвалідом з дитинства, хворіє на криптогенну епілепсію із складними парціальними нападами, внаслідок чого позивач перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області та їй з 11 березня 2013 року по 17 лютого 2014 року призначено на сина державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям - інвалідам.

Вказані обставини підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-БВ № 060342, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Ізяславського районного управління юстиції 10 квітня 2002 року, свідоцтвом про народження серії 1-БВ № 024076, виданим Ізяславським відділом реєстрації актів громадянського стану 14 березня 1996 року, довідками Плужненського професійного аграрного ліцею від 17 лютого 2014 року № 71 та від 25 березня 2014 року № 117, історією хвороби ОСОБА_7 з Державної установи «Інститут нейрохірургії ім. академіка ОСОБА_8 АМН України» від 09 липня 2013 року, свідоцтвом про зміну імені серії 1-БВ № 005334, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції, довідкою управління соціального захисту населення Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області від 11 листопада 2013 року № 6932.

Відповідач має малолітню дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, та матір ОСОБА_5. Остання є інвалідом першої групи. ОСОБА_2 працює експедитором у ТОВ «ВолГо» з жовтня 2010 року та по даний час з посадовим окладом 8000 російських рублів на місяць.

Наведене підтверджується довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВолГо» від 17 квітня 2015 року № 12, свідоцтвом про встановлення батьківства серії І-ИК № 608844, виданим Воскресенським управлінням запису актів громадянського стану Головного Управлінням запису актів громадянського стану Московської області 15 січня 2010 року, довідкою МСЕК серії МСЄ-2011 № 3351227 від 06 березня 2012 року.

За положеннями ст.ст. 3, 10-11, 59, 60, 61 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд вирішує спір на засадах змагальності та диспозитивності, в межах та на підставах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами належних і допустимих доказів. Кожна сторона доказами зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Разом з тим, в силу ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Слід врахувати, що суду не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що мати відповідача ОСОБА_5 перебуває на його утриманні. Також суд звертає увагу на те, що в звязку з інвалідністю ОСОБА_5 повинна отримувати відповідне пенсійне забезпечення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач здатний частково утримувати свою повнолітню дитину.

Разом із тим, ОСОБА_1 помилково просить стягувати аліменти з відповідача в твердій грошовій сумі.

Так, у силу ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 офіційно працевлаштований, має регулярний постійний дохід, тому аліменти з відповідача мають стягуватися в частці від його заробітку (доходу).

Враховуючи стан здоров'я і матеріальне становище ОСОБА_2 та ОСОБА_7, можливість одержання останнім матеріальної допомоги від матері ОСОБА_1, наявність у нього самостійного доходу у виді стипендії, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) на місяць.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача аліментів за минулий час, суд вважає, що в цій частині позову слід відмовити з наступних підстав.

На думку позивача, її звернення до суду із відповідним позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, а також та обставина, що ОСОБА_2 матеріально їй не допомагав у цей період, свідчать про доведеність вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухиленням останнього від їх сплати.

Однак, суд не погоджується з такими доводами, виходячи з наступного.

За положеннями ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Частина друга вказаної статті передбачає виняток із загального правила про те, що стягнення аліментів здійснюється на майбутній час.

Стягнення аліментів за час, що передує пред'явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов'язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати.

Ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов'язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини.

Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов'язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах трирічного строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 раніше зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів на малолітнього сина сторін ОСОБА_7 та постановою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 02 квітня 2001 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ? неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, починаючи з 12 березня 2001 року і до повнолітня сина.

Ухвалою Московського обласного суду від 04 березня 2002 року відмовлено у дозволі на примусове виконання на території Російської Федерації вищевказаного судового рішення, оскільки відсутні докази того, що ОСОБА_2 у передбаченому порядку і своєчасно був викликаний до суду для участі в справі про стягнення з нього аліментів.

Таким чином, судом встановлено, що аліменти за період, зазначений у позовній заяві, вже стягнуті за рішенням суду. Компетентним судом Російської Федерації відмовлено у дозволі на примусове виконання вищевказаного судового рішення, обєктивні докази вжиття позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача протягом останніх трьох років та ухилення останнього від їх сплати у матеріалах справи відсутні.

Зважаючи на встановлені судом обставини справи та надані сторонами докази, з урахуванням наведених норм матеріального права, суд вважає, що позов ОСОБА_1 у цій частині вимог до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

На підставі ч. 1 ст. 32 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, ст.ст. 184, 191, 199-201 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 59, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4 Російської Федерації, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, жительки м. Ізяслав, вул. Жовтнева, 35/2 Хмельницької області, і. н. НОМЕР_1, на утримання повнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17 лютого 2014 року і до закінчення сином навчання, але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьохрічного віку 17 лютого 2019 року. Право на утримання припиняється у разі закінчення навчання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави Україна 243 грн. 60 коп. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Хмельницької області через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В. І. Столковський