Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 243/5188/14 Головуючий у 1 інстанції: Лаптєв М.В.
№ провадження 22-ц/778/2510/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„25 червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 30 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання документу неналежним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Акцент-Банк» про визнання документу неналежним.

У позові зазначав, що 21.08.2008 року ним було підписано заяву-позичальника № ACPYRC21170008 із ЗАТ «Акцент-Банк» (нині ПАТ «Акцент-Банк»), з проханням надати строковий кредит у сумі 17 215 грн. 54 коп. на строк 36 місяців для придбання товару, - меблів, у тому числі 660 грн. 54 коп. на сплату страхового платежу, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на суму залишку заборгованості за кредитом, одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1 505 грн. та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 309 грн. 88 коп., в обмін на зобовязання позичальника з повернення кредиту, сплату відсотків, винагороди, комісії у зазначені в заяві та в умовах надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) строки.

При укладання договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України.

11 червня 2013 року Словянським міськрайонним судом Донецької області було розглянуто справу за позовом ПАТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

За рішенням суду на користь банку з нього було стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 10960, 91 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 2422, 25 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 8594, 78 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 91208, 45 грн., всього 113186, 39 грн.

Вказане рішення він оскаржив в апеляційному порядку.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 03 вересня 2013 року його апеляційна скарга задоволена частково.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 11 червня 2013 року в частині стягнення суми пені скасовано і у задоволенні вимог ПАТ „Акцент Банк про стягнення пені відмовлено, в частині розподілу судових витрат рішення змінено, в решті залишено без змін.

Ухвалюючи рішення від 03 вересня 2013 року, апеляційний суд Донецької області встановив, що додані до матеріалів цивільної справи умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) підписані тільки однією стороною головою ПАТ «А-Банк», хоча на час укладання договору умови мали бути підписані головою ЗАТ «А-Банк», оскільки установа банк ще була Закритим акціонерним товариством і змінили свою назву тільки 24 вересня 2009 року.

Вищевказані умови не містять відомостей про час їх затвердження, що унеможливлює вважати їх чинними на день укладання договору.

Оскільки до анкети-заяви позичальника були долучені умови іншої фінансової установи, а також з урахування того, що на них відсутній його підпис, як позичальника, то, за висновком суду, відсутні і переконливі докази, що саме ці умови відносяться до анкети-заяви № ACPYRC21170008 від 21.08.2008 року.

За висновком суду, наявний в матеріалах справи документ у вигляді умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) є неналежним, тобто таким, що не відноситься до заяви-позичальника № ACPYRC21170008 від 21.08.2008 року.

У грудні 2013 року його дружина ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ПАТ „Акцент-Банк про визнання недійсним кредитно-заставного договору № ACPYRC21170008, укладеного між ним та ЗАТ „Акцент-Банк 21 серпня 2008 року.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 25 квітня 2014 року позовні вимоги Губа нової Г.Г. були задоволені частково. Кредитно-заставний договір № ACPYRC21170008 від 21.08.2008 року, укладений між ЗАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2, визнано недійсним в частині застави майна.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд визнати наданий при розгляді цивільної справи за позовом ПАТ «Акцент-Банк» до нього про стягнення заборгованості документ у вигляді Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) неналежним, тобто таким, що не відноситься до його анкети-заяви позичальника № ACPYRC21170008 від 21.08.2008 року.

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 30 січня 2015 року позовні вимоги задоволені.

Визнано «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам» (Розстрочка) (Стандарт), підписані головою ПАТ «А-Банк» до анкети-заяви позичальника № ACPYRC21170008 від 21.08.2008 року, підписаної ОСОБА_2, недійсними в силу ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

В апеляційній скарзі ПАТ «Акцент-Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Заслухавши у проведеному у режимі відеоконференції засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної двності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене по справі рішення названим вимогам не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встновлено судом, 21.08.2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ „Акцент-Банк шляхом приєднання був укладений кредитний договір № ACPYRC21170008, на підставі кого ОСОБА_2 отримав від ЗАТ „Акцент-Банк кредит у розмірі 17215,54 грн., на строк 36 місяців для придбання товару, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 20.08.2011 року.

При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, яка регулює відносини щодо договору приєднання.

Укладаючи договір, ОСОБА_2 ствердив свою згоду на те, що підписана ним заява про надання кредиту разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам („Розстрочка)(„Стандарт) складають між ним та банком кредитний договір.

Оскільки зобовязання з повернення кредиту належним чином позичальником ОСОБА_2 не виконувались, до останнього банком був предявлений позов про стягнення заборгованості за цим договором, на підтвердження якого позивач в якості доказів по справі надав копії заяви позичальника про надання кредиту та Умови надання споживчого кредиту фізичним особам („Розстрочка)(„Стандарт).

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 11 червня 2013 року по справі за позовом ПАТ „Акцент Банк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 21.08.2008 року було змінено рішенням апеляційного суду Донецької області від 03 вересня 2013 року, судові рішення набрали законної сили.

Заявляючи у жовтні 2014 року позов до ПАТ „Акцент Банк, ОСОБА_2 фактично просив визнати надані в якості доказу по цій вже розглянутій по суті цивільній справі „Умови надання споживчого кредиту фізичним особам („Розстрочка)(„Стандарт)(а.с.4-16) неналежним письмовим доказом.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Порядок дослідження письмових доказів під час судового розгляду конкретної цивільної справи врегульований ст. 185 ЦПК України.

При цьому встановлення у окремому позовному провадженні неналежності доказу по іншій розглянутій по суті цивільній справі ст. 16 ЦК України та іншими нормами чинного законодавста в якості способу захисту порушеного права не передбачено.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України , здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Оскільки ж обраний ОСОБА_2 спосіб захисту не є належним, то підстави для задоволення його позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» про визнання документу неналежним відсутні.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, у липні 2013 року ОСОБА_2 предявлявся позов до ПАТ „А-Банк про визнання кредитного договору № ACPYRC21170008 від 21.08.2008 року недійсним з підстав, зокрема, невідповідності його вимогам чинного законодавства.

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 05 грудня 2013 року, яке набрало законної сили 13 січня 2014 року, у задоволенні вказаного позову було відмовлено(а.с.41-47).

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Між тим, в порушення вказаного принципу диспозитивності, розглянувши заявлений у жовтні 2014 року позов ОСОБА_2 та ухвалюючи рішення про його задовллення, суд визнав недійсними «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам» (Розстрочка) (Стандарт), підписані головою ПАТ «А-Банк» до анкети-заяви позичальника № ACPYRC21170008 від 21.08.2008 року, підписаної ОСОБА_2, в силу ст. 18 Закону України „Про захист прав споживачів, не звернувши уваги на те, що в порядку ст. 119 ЦПК України такі вимоги ОСОБА_2 не заявлялись і, таким чином, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог.

Наведені порушення норм матеріального та процесуального права, що були припущені судом при розгляді справи за позовом ОСОБА_2, призвели до неправилього її вирішення, а тому ухвалене по справі рішення в силу ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити з підстав не вірно обраного способу захисту.

Керуючись ст.ст.307, 309, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 30 січня 2015 року по даній справі скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: