Справа № 747/455/14
Провадження № 2/747/1/15
РІШЕННЯ

іменем України

05.08.2015 року смт. Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Тіщенко Л.В.

за участю секретаря Зірки В.П

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Талалаївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Роменського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача та третьої особи про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування позову зазначає, що 09 січня 2013 року приватним нотаріусом Роменського нотаріального округу ОСОБА_5 був складений заповіт від імені дядька позивача ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкав по вул. Ватутіна, 28 в смт. Талалаївка, на користь відповідача ОСОБА_3 Згідно із даним заповітом у випадку смерті заповідача спадкоємець успадковує все належне йому майно. Позивач вважає, що складений заповіт від імені ОСОБА_6 повинен бути визнаний судом недійсним з наступних підстав. Позивачу відомо, що заповіт, який посвідчений 09 січня 2013 року від імені його дядька ОСОБА_6, ним особисто не підписний та не прочитаний у звязку з його хворобою. Від його імені заповіт підписував запрошений ним мешканець м. Ромни ОСОБА_7 та прочитаний запрошеними ним свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Позивач категорично заявляє, що його дядько ОСОБА_6 в період посвідчення заповіту міг вільно читати та ставити свої підписи на документах. Він самостійно отримував пенсію, вчиняв особисті підписи у відомостях на отримання пенсії, читав періодичну пресу, яку йому приносили родичі і знайомі. Про те, що він разом із ОСОБА_3 їздили в м. Ромни, дядько позивача нікому із родичів та знайомих не розповідав. Натомість він неодноразово телефонував своїм родичам та просив забрати його від ОСОБА_3, так як той створює неспроможні для проживання умови. Цей факт виключає можливість вільного волевиявлення дядька позивача ОСОБА_6 та відповідність його їх внутрішній волі. Крім того, у позивача, як у близького родича, викликає сумнів обставина та причина смерті його дядька, так як існує можливість того, що спадкоємець відповідач ОСОБА_3 створював штучні умови для його смерті.

Тому позивач ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 від 9 січня 2013 року, складений та посвідчений приватним нотаріусом Роменського нотаріального округу ОСОБА_5 щодо спадкування ОСОБА_3 належного йому майна.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали і просили задовольнити, поскільки позивач дізнався про складання заповіту вже після смерті дядька, тому у нього виник сумнів щодо достовірності складання заповіту та відповідності змісту заповіту його волевиявленню. Так як позивачу достовірно відомо, що на час складання заповіту його дядько мав ясний ум і мав можливість читати і писати, але чомусь заповіт посвідчувався при свідках, читали і підписували заповіт інші люди. Він міг сам писати, але чомусь не зміг цього самостійно зробити, за нього зробили інші люди. Також ОСОБА_6 на той час був травмований, у нього був перелом тазобедренного суставу і не міг самостійно передвигатися, а тим паче їхати в інший населений пункт до приватного нотаріуса складати заповіт, його не можна було перевозити, він постійно перебував у лежачому положенні. Тому позивач та його представник мають сумнів в тому, чи саме ОСОБА_6 був у нотаріуса в м. Ромни коли посвідчували заповіт. Дружина ОСОБА_6 ОСОБА_10 померла у 2012 році і після її смерті він потребував догляду, у позивача не було можливості доглядати самому за дядьком і тоді відповідач ОСОБА_3 попросився жити на квартиру до ОСОБА_6 Іноді до нього приїжджали доглядати його родичі. При житті ОСОБА_6 говорив рідним, що він хоче, щоб спадкоємцем після його смерті був син його племінника ОСОБА_1 ОСОБА_11. Ніхто із рідних не знав про те, що ОСОБА_12 склав заповіт на користь ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні позов не визнали, і суду показав, що до2001 року він проживав у селі Красний Колядин, у 2001 році я знайшов собі роботу в Талалаївці і в нього виникла необхідність у пошуку квартири. Люди йому підказали, щоб він звернувся до ОСОБА_6, який проживав зі своєю дружиною ОСОБА_10 по вул. Ватутіна, він звернувся до них і вони пустили його до себе на квартиру, він там проживав два роки і у них склалися дружні відносини. Потім розрахувався з роботи і чотири роки не проживав у Талалаївці. У 2008 році знову знайшов роботу у Талалаївці і ОСОБА_6 пустив його на квартиру знову, прожив пару місяців, тоді ОСОБА_10 сказала, що за станом здоровя вже не може тримати квартирантів, і він перейшов жити на іншу квартиру. У 2010 році одружився, про це дізнався ОСОБА_6 і запропонував перейти жити до нього разом із сімєю, говорив, якщо він догляне його та ОСОБА_10, вони заповідають своє майно, він відмовився. Коли померла дружина ОСОБА_6, він неодноразово телефонував на роботу відповідачу і просив перейти жити до нього, так як від нього відмовились всі його родичі і немає кому за ним доглядати. 07 грудня 2012 року відповідач із сімєю перейшов до нього жити. Позивача племінника ОСОБА_12 відповідач ніколи не бачив, але йому говорила дружина, що він іноді приходив до ОСОБА_12, коли йому було щось потрібно, або грошей, або закурить. Один раз приходив син позивача ОСОБА_13, взяв гроші у ОСОБА_12 і більше не зявлявся. Через місяць після того, як відповідач переїхав жити до ОСОБА_12, той сказав, що потрібно складати заповіт. Відповідач пішов в Талалаївську нотаріальну контору, але там відмовили, бо не було бланків і ОСОБА_6 також звертався до нотаріуса і йому також відмовили. Тоді ОСОБА_6 сам запропонував поїхати до нотаріуса в місто Ромни. Їхали в Ромни машиною відповідача, там на передньому сидінні багато місця, тому ОСОБА_6 там розмістився з милицями, так як перед цим у нього був перелом тазобедреного суставу і він погано пересувався. До якого нотаріуса їхати, вони не знали, заїхали у першу попавшу нотаріальну контору в Ромнах, відповідачу допомагав його знайомий, так як ОСОБА_6 був з милицями. Нотаріус попросила, щоб ОСОБА_12 написав речення своєю рукою, але у нього дуже трусилася рука, він писав не розбірливо, тому нотаріус сказала, що не може складати заповіт без свідків, бо ОСОБА_6 не може сам підписатися. Відповідач зателефонував одному знайомому чоловіку з Ромнів, у якого купував автомобіль, і він прислав свого сина, щоб той був свідком, інших свідків знайшов знайомий відповідача, що допомагав, і свідки прийшли до нотаріуса вже з паспортами та кодами, склали заповіт і всі поїхали додому. Після смерті ОСОБА_6 всі організаційні питання вирішувались відповідачем, за свої кошти він здійснив поховання та поминальні обіди. Позивач був присутній на похороні та двох перших поминальних обідах, але ніякої допомоги в їх організації відповідачу не надавав. Крім того, ще за життя як ОСОБА_6 так і його дружини, вони потребували догляду, звертались до жителів смт. Талалаївка через районну газету про те, щоб їх хтось доглянув із правом наслідування майна, так як нікому із рідних, в тому числі і племіннику ОСОБА_6 - позивачу по справі ОСОБА_1 вони не були потрібні.

Третя особа приватний нотаріус Роменського міського нотаріального округу ОСОБА_5 - в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та письмові заперечення на позовну заяву, згідно яких заповіт, посвідчений нею, відповідає волі заповідача. Поскільки волевиявлення заповідача було вільним, у неї, як у нотаріуса, під час посвідчення заповіту 09 січня 2013 року, не виникло ніяких підозр щодо психічних розладів ОСОБА_6 та сумнівів щодо обсягу його цивільної дієздатності. На момент складання заповіту ОСОБА_6 повністю усвідомлював значення своїх дій щодо призначення спадкоємцем ОСОБА_3, добре все розумів, спілкувався на українській мові, волевиявлення його було вільним, відповідав на запитання нотаріуса, чітко і зрозуміло говорив, на кого саме та на яке майно він хотів скласти заповіт. Визначення обсягу цивільно дієздатності ОСОБА_6 нотаріусом було здійснено за його паспортом. Поскільки форма заповіту передбачає не тільки власноручний підпис заповідача, а й власноручно написаний рукописний текст заповідача у вигляді «Заповіт на моє прохання записано нотаріусом з моїх слів, прочитаний мною уголос до його підписання, та підписаний мною особисто об __ год. __ хв. як такий, що повністю відповідає моєму волевиявленню». Писати даний текст потрібно було двічі на кожному примірнику заповіту. У звязку з поганим зором та похилим віком заповідач не зміг сам написати від руки даний текст та прочитати текст заповіту, тому на прохання заповідача в його та нотаріуса присутності текст заповіту вголос був зачитаний запрошеними ним свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до його підписання та підписаний від імені заповідача ОСОБА_7 Їх особи було встановлено нотаріусом за їх паспортами. Підписи свідків при посвідченні заповіту виконувались кожним особисто в присутності нотаріуса та заповідача. Нотаріусом ОСОБА_5 заповідачу ОСОБА_6 було розяснено ст. 1254 ЦК щодо права на скасування та зміну заповіту у будь-який час, не зазначаючи при цьому причини його скасування чи зміни.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_14, ОСОБА_8 суду показали, що вони проживають у м. Ромни і були свідками при посвідчені заповіту 09 січня 2013 року, їх попросив їх знайомий, вони погодились. Їхню особу нотаріус встановив згідно паспортів. Вони бачили, що дідусь погано ходив і був з милицями, але все, що відбувалось, він розумів, ніхто його ні до чого не примушував, у нього трусились руки і він сказав, що не може прочитати. Нотаріус зачитала йому вголос заповіт, він все зрозумів, свідки підписались, дідусь з усім погодився, після цього всі вийшли від нотаріуса. Свідок ОСОБА_7 дав суду аналогічні покази, зазначивши, що його попросив знайомий з Талалаївка, що купляв у його батька машину, бути свідком при посвідчені нотаріусом заповіту і попросив знайти ще когось, хто би був свідком. Коли зачитували заповіт, то ОСОБА_6 з усім погоджувався, у нього трусилися руки, він був похилого віку, але виглядав нормально, сам відповідав на питання нотаріуса.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду показала, що вона проживає на ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше проживала в с. Болотниця і працювала у дільничній лікарні медсестрою. Іноді її сусід ОСОБА_3 просив зайти до них, щоб поміряти ОСОБА_12 тиск чи дати якісь таблетки від головного болю, ОСОБА_12 був чистий доглянутий. Свідку відомо, що часто викликати швидку допомогу, приїжджала дільничний лікар терапевт ОСОБА_16 Також свідок бачила, що ОСОБА_6 був в окулярах, іноді читав газети, у нього тряслись руки, але він все добре розумів, ніколи ні на кого не скаржився, по хаті пересувався на милицях.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні показав, що він тридцять років прожив по сусідству з ОСОБА_6 і знав його дуже добре, останнім часом у ОСОБА_6 почав підніматися тиск, він упав і поламав ногу; свідок бачив, як ОСОБА_6 читав газети в очках, книгою телефонною користувався і самостійно телефонував, все розумів, що відбувалось. Останнім часом на квартирі у ОСОБА_6 проживав ОСОБА_3, догляд за ним був належний, у нього була окрема кімната, ліжко, телевізор, столик, куди йому їсти ставляли, стільці, радіо - все було необхідне для життя. Свідок також бачив. як до ОСОБА_6 неодноразово приїжджала швидка допомога. Аналогічні покази суду дала і свідок ОСОБА_18, зазначивши, що племінника ОСОБА_12 вона ніколи у нього не бачила.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні показала, що до липня 2013 року вона працювала соціальним працівником і відвідувала сімю ОСОБА_6 Спочатку відвідувала два рази на тиждень, а після того, як захворіла ОСОБА_10, то відвідувала їх через день. Зі слів ОСОБА_12 і ОСОБА_10, ОСОБА_17 по першому зову допомагав їм. Вони поважали ОСОБА_3 і вважали його майже своїм сином, він постійно відвідував цю сімю і допомагав по господарству. ОСОБА_11, сина племінника ОСОБА_12, то свідок його не бачила. Він приходив після армії пару раз, і після цього візиту у ОСОБА_6 піднімався тиск, а у ОСОБА_10 на очах були сльози. Він приходив тільки за грошима, про це свідку вони самі це розповідали. Психічних вад у ОСОБА_12 не було, він до останнього розмовляв на любу тему, згадував минуле, він памятав все, але у ОСОБА_12 були проблеми з зором. Після того, як зробили операцію на очах, у нього почалися проблеми з тиском. Пізніше отримав травму ноги, а інших вад не було, читав він в окулярах, писати йому було важко, просив щоб хтось написав, а він словесно підтверджував; він міг передвигатися без сторонньої допомоги на милицях.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_6 був чоловіком її двоюрідної тітки, знала вона його давно, так як часто ходила в цю сімю, дітей у них не було. За ними доглядали племінники з Києва та Запоріжжя. Коли вони поїхали, то рідні почали шукати, хто буде доглядати за ОСОБА_12, спитали у відповідача ОСОБА_3, але він відмовився. Тоді рідні попросили ОСОБА_21, яка була знайома з ОСОБА_12 і раніше працювала медичною сестрою, вона і ходила кожного дня і доглядала до того часу, поки не померла дружина ОСОБА_6, потім почав ходити відповідач ОСОБА_3, якого вирішила взяти на квартиру. Свідку було відомо, що квартиранти добре ставились до ОСОБА_12, умови проживання були нормальні, у хаті було чисто, тепло, харчувався він окремо. Але через деякий час він засумував, а після новорічних свят зателефонував до свідка і сказав, що його залишили самого в хаті. На день ОСОБА_22 свідок не могла додзвонитись до ОСОБА_12, привітати його із святом, у відділі звязку їй сказали, що там телефон відключений. Тоді свідок сказала відповідачу, щоб він більше такого не робив. Через деякий час свідку повідомила ОСОБА_21 про те, що їй зателефонував ОСОБА_12 у чотири години ранку, дуже плакав, просив прийти до нього. Рідні ще тоді знали про заповіт і про те, що будинок відписаний ОСОБА_3 Через деякий час свідок навідалась до ОСОБА_6, він був в хаті сам, йому було погано, і свідок наполягла на тому, щоб ОСОБА_12 відправили в лікарню.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні показала, що вона знайома з ОСОБА_6 дуже давно, з тих пір, коли вона працювала в Роменській ЦРЛ. Коли він та його дружина отримали травми і не могли пересуватися, то її попросили їхні родичі, щоб вона здійснювала догляд за ними. Вона ходила кожного дня до них додому до того часу, як померла ОСОБА_10. Потім до ОСОБА_6 на квартиру прийшов жити ОСОБА_3, після цього свідок вже не ходила і не доглядала за ним. Одного разу близько четвертої години ранку їй зателефонував ОСОБА_12 і плакав у трубку, просив щоб я прийшла до нього, так як ОСОБА_17 не той за кого себе видавав, вночі кричить, сердиться, що у нього сімя, маленька дитинка, а він йому ніхто. ОСОБА_12 почав просити свідка, щоб вона знайшла ОСОБА_11, сина ОСОБА_1. Коли вона прийшла до ОСОБА_6, то він був якийсь заторможений, наче після наркозу, постійно повторював «я пропав, я пропав» Свідок поміряла тиск, пульс, рука у нього була синя, наче після крапельниці. Взагалі пересувався ОСОБА_12 з її допомогою, вона підтримувала його, щоб він не впав, та як без сторонньої допомоги він не міг пересуватися, бо був слабкий, по хаті проходився на милицях. Останнім часом був у пригніченому стані, плакав, жалівся, що залишився сам, інколи вдома нікого немає, коли йому потрібна допомога. ОСОБА_6 газети читав і їй розповідав про, те що читав, а коли нервувався, то руки у нього тряслись.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні показала, що вона працює листоношею і обслуговувала ОСОБА_6, приносила раз у місяць йому пенсію в обідній час. Коли приносила пенсію, то ОСОБА_12 сам отримував її і сам розписувався, іноді купував у неї товар, пенсію свідок приносила прямо в хату Крім цього ОСОБА_6 ще виписував газети і читав їх сам.

Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні показала, що вона проживає за межами області і була племінницею дружини ОСОБА_6 ОСОБА_25 та ОСОБА_10 стали лежачими, то рідні вирішували питання - хто буде доглядати за ними. Сам ОСОБА_6 хотів, щоб їх доглянув ОСОБА_11, син його племінника ОСОБА_1, але він був у армії на той час. До них ходила соціальний працівник та за окрему плату рідні попросили ОСОБА_26, щоб вона щоденно доглядала за ОСОБА_12 та ОСОБА_10. Потім рідні дізнались, що з ОСОБА_6 на квартирі проживає ОСОБА_3. На ОСОБА_22 свідок намагалася зателефонувати ОСОБА_12, щоб привітати його, але чомусь не змогла це зробити. Як потім дізналися, у ОСОБА_12 був відключений телефон. Свідку було відомо про те, що ОСОБА_6 хотів заповісти своє майно сину свого племінника ОСОБА_1 Рідні хотіли забрати його до себе, але він сказав, що хату не покине.

Свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні показала, що вона працює у Талалаївській лікарні ветеринарної медицини головним бухгалтером з травня 2012 року, у них працює і ОСОБА_3 Неодноразово на стаціонарний телефон бухгалтерії до ОСОБА_3 телефонував якийсь дідусь, голос у нього був тихий і протяжний, він запрошував ОСОБА_3 до телефону. Свідок поцікавилась у ОСОБА_3 хто це телефонує, так як вирішила, що це його рідний дід. ОСОБА_28 їй відповів, що це ОСОБА_6 і він просить його перейти жити до нього і доглядати за ним.

Свідок ОСОБА_29 в судовому засіданні показав, що він знав ОСОБА_12 двадцять пять років, вони дружили сімями і його дружина ходила доглядала за ними, коли ОСОБА_12 та ОСОБА_10 обоє були лежачі, про це попросили родичі ОСОБА_12. ОСОБА_25 ОСОБА_6 просив свідка відвезти його в с. Липове до племінника, але так і не змогли доїхати, бо ОСОБА_12 не зміг довго сидіти у машині із-за болі у нозі, тому вимушені були повернутися додому. Одного разу вночі ОСОБА_12 телефонував до його дружини ОСОБА_26 і попросив, щоб вона прийшла до нього. Але на той час дружини не було вдома, бо вона їздила до дітей в Київ, а вже пізніше, коли приїхала додому, то пішла до ОСОБА_12, він плакав і жалівся на ОСОБА_3 Свідку було відомо, що ОСОБА_6 проживав в окремій кімнаті, умови були нормальні, за життя ОСОБА_12 був чесною та порядною людиною. Також свідку відомо про те, що ОСОБА_6 продав свою машину, провів воду у будинок і хотів щоб, коли син його племінника ОСОБА_11 повернеться з армії, то був хозяїном у його домі.

Суд, заслухавши сторони, свідків, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_6 помер 07 серпня 2013 року згідно копії свідоцтва про смерть серії 1-ЕЛ № 225610 (а.с.11). Дане свідоцтво виписане на підставі лікарського свідоцтва про смерть № 71 від 08.08.2013 року, виданого Талалаївською ЦРЛ ОСОБА_3 (а.с.30). Та обставина, що відповідач ОСОБА_3 здійснював поховання ОСОБА_6 за власні кошти підтверджується копіями квитанцій до прибуткового касового ордеру від 08.08.2013 року на загальну суми у1800 грн. (а.с.31). Після його смерті заведена спадкова справа, що підтверджується повідомленням Талалаївської районної державної нотаріальної контори від 15.08.2014 року. Згідно копії спадкової справи спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6 є ОСОБА_1, та спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3 (а.с.49-53). 09 січня 2013 року нотаріусом Роменського міського нотаріального округу ОСОБА_5 від імені ОСОБА_6 було посвідчено заповіт, згідно з яким спадкодавець призначив спадкоємцем всього його майна (як рухомого так і не рухомого) ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. У звязку з хворобою заповідач не міг сам прочитати та підписати заповіт, тому на його прохання і в його присутності текст заповіту було підписано ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 та прочитаний запрошеними ним свідками ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6. Заповіт до підписання зачитано зазначеними свідками вголос та підписано ними. Даний заповіт записано нотаріусом ОСОБА_5 зі слів ОСОБА_6, особи заповідача та свідків встановлено нотаріусом, їх дієздатність перевірено (а.с. 156-156 зв.). У районній газеті «Трибуна хлібороба» за 23 червня 2012 року та за 21 липня 2012 року від імені ОСОБА_6 та його дружини були поміщені оголошення про те, що він і його дружина прикуті хворобою до ліжка і потребують догляду і тому вони звертаються до жителів району з проханням доглянути їх із правом наслідування будинку і майна, що їм належить (а.с.27-29).

Крім того, судом за клопотанням представника позивача було призначено посмертну комплексну судову психолого психіатричну експертизу, яку проводив експертний підрозділ комунального лікувально профілактичного закладу «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня». Згідно акту (висновку) судово психіатричної експертизи № 768 від 16.12.2014 року членами комісії зроблено висновок про те, що у ОСОБА_6 09.01.2013року мав місце органічний розлад особистості внаслідок судинного захворювання головного мозку, який не сягав рівня деменції та не позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час укладання спірного правочину (а.с. 154-163).

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 1233-1235 ЦК України заповіт є особистим розпорядженням фізичної особи на випадок своєї смерті та кожна особа може залишити за заповітом все своє майно або його частку одній або кільком особам, як таким, що входять, так і таким, що не входять у коло спадкоємців за законом.

Заповіт є правочином, тому до нього застосовуються положення про правочини та положення про недійсність правочинів, регламентовані ЦК України. Згідно з розясненнями постанови Пленуму верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» угода може бути визнана недійною лише на підставах і з наслідками, передбаченими законом. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статі 203 цього кодексу, а відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових насідків, що обумовлені ним.

Таким чином, відсутність в особи на момент вчинення правочину необхідного обсягу цивільної дієздатності є підставою для недійсності такого правочину. Згідно ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обовязки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Крім загальним положенням про правочини, заповіт, як особлива форма правочину, має відповідати також і спеціальним вимогам, встановленим цивільним законодавством до заповітів.

Згідно ст. 1248 ЦК України заповіт посвідчується нотаріально. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам підписати та прочитати заповіт, посвідчення заповіту відбувається при свідках і підписується за її дорученням та у її присутності іншою особою, що відповідає положенням ст.ст.1247, 1253 ЦК України.

Згідно ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде установлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Як уже зазначалось, заповіт є правочином, тому на нього поширюються положення про правочин, зокрема і щодо його недійсності.

Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені. Правила зазначеної статті поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що у момент укладення правочину він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними.

Як зазначено у п.16 Постанови Пленуму верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, правила ст.225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобовязаний призначити судово - психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово психіатричної експерти, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України.

Згідно з постановою ВСУ від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12, висновки якого є обовязковими для судів, висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь - які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи, тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоровя, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбаченим цим Законом та іншими законами України.

Позивачем не надано жодного доказу про абсолютну неспроможність спадкодавця ОСОБА_6 у момент підписання ним заповіту, розуміти значення своїх дій та керувати ними. Крім того, судом не береться до уваги посилання позивача ОСОБА_1 про те, що його дядько телефонував і просив забрати його від ОСОБА_3, поскільки покази свідків ОСОБА_21 і ОСОБА_29 з цього приводу суперечливі, і тому суд не вважає дану обставину доведеною належними і допустимими доказами.

Щодо інших підстав, з яких позивач просив суд визнати недійсним заповіт, а саме що нотаріусом було порушено процедуру посвідчення, що невідомо з яких підстав нотаріусом було зроблено висновок про неспроможність заповідача самостійно підписати заповіт, або те, що в м. Ромни у нотаріуса була зовсім інша особа, а не ОСОБА_6 то позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження своїх посилань, а рішення суду у відповідності до вимог ЦПК України не може ґрунтуватись на припущеннях.

Проведеною по справ експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність ОСОБА_6 в момент складення ним заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено, що у нього мав місце органічний розлад особистості внаслідок судинного захворювання головного мозку, який не сягав рівня деменції та не позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що саме по собі не є підставою для визнання в такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених ч.1 ст. 225 ЦК України, поскільки в Ухвалах ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня, 16 травня та 2 листопада 2011 року, постановлених у справах про подібні правовідносини, касаційний суд вказав, що підставою для визнання правочину недійсним по ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Щодо посилань позивача на інші порушення, вчинені нотаріусом при складанні та посвідчені заповіту, то суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1.8 Розділу 2 ОСОБА_18 3 «Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою особою, а пунктом 1.11 даного Порядку передбачено, що на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. У оспорюваному заповіті нотаріусом була здійснена примітка про те, що у звязку з похилим віком та хворобою ОСОБА_6 за його дорученням текст заповіту підписано ОСОБА_7 у присутності запрошених свідків. Дане положення також регламентоване і в інших законодавчих актах, зокрема, відповідно до ст. 44 Закону України «Про нотаріат» нотаріус повинен перевірити чи усвідомлює особа у момент підписання правочину, в тому числі заповіту, значення своїх дій та чи може особа керувати своїми діями. Під час посвідчення правочинів, в тому числі, заповітів, визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть в них участь. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом, вабо іншим документом, передбаченим ст. 43 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 1248 ЦК України якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту відбувається при свідках.

Із письмових заперечень приватного нотаріуса Роменського міського нотаріального округу ОСОБА_5, яка посвідчувала оспорюваний заповіт, вбачається, що на момент вчинення нотаріальної дії вона перевіряла особу і дієздатність ОСОБА_6 і ніяких сумнівів з цього приводу у неї не було. Поскільки форма заповіту передбачає не тільки власноручний підпис заповідача, а ще і написання рукописно тесту на кожному примірнику, то нотаріусом на прохання заповідача текст заповіт убуло прочитано та підписано свідками, особи яких встановлювались нотаріусом за їх паспортами. Дані обставини були підтверджені і самими свідками посвідчення та підписання заповіту, даними ними в судовому засіданні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні не здобуто доказів того, що під час посвідчення заповіту приватним нотаріусом допускались порушення вимог діючого законодавства, що заповідач під час складення заповіту був неспроможний розуміти значення своїх дій та керувати ними, що його волевиявлення було не вільним, тобто не здобуто жодної із підстав для визнання заповіту недійсним, а тому суд приходить до висновку, що позивачем у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України не доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Положенням ст.ст. 27-30 ЦПК України передбачено, що засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. ОСОБА_25 сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Під час укладення правочину ОСОБА_6 його особа та його дієздатність була встановлена приватним нотаріусом, який посвідчив справжність вчинених ним дій, у судовому засіданні не надано доказів, які б свідчили про те, що на момент вчинення правочину ОСОБА_6 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу позовних вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд не знаходить підстав для задоволення позову, поскільки із встановлених в судовому засіданні фактів, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_1 судовому засіданні належними і допустимими доказами не доведено, що саме діями відповідача ОСОБА_3 та третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_5, порушено його спадкові права, а тому предявлені позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 30, 203, 215, 216, 225, 1233-1235, 1247, 1248, 1253, 1257 ЦК України, ст.ст.10, 11, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Роменського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Талалаївський районний суд Чернігівської області протягом 10 днів з дня проголошення.

Повний текст рішення суду виготовлено 10 серпня 2015 року.

Суддя Л.В.Тіщенко