АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4825/15 Головуючий 1 інст. Курганникова О.А.
Справа № 641/4056/14-ц
Категорія: договір поруки Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Кіпенка І.С., Шаповал Н.М.,

за участю секретаря Варюшичевої А.С,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» про визнання недійсним договору кредиту, визнання договору поруки припиненим,

в с т а н о в и л а:

В квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» (далі ПАТ «ВіЕйБі Банк») про визнання недійсним договору кредиту, визнання договору поруки припиненим.

На обґрунтування вказав, що 15 вересня 2006 року укладено Договір № 265, відповідно до умов якого Відкрите акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_2» надало ОСОБА_4 кредит в розмірі 7 000 доларів США 00 центів, зі сплатою 14,00% річних, зі строком остаточного повернення 15 вересня 2011 року.

Цього ж дня для забезпечення зобовязань за договором кредиту з ним укладено Договір поруки.

26 листопада 2008 року укладена Додаткова Угода № 1 до Кредитного Договору № 265 від 15 вересня 2006 року, відповідно до якої процентна ставка збільшена до 17,00% на рік. Однак він своєї згоди на це не давав.

Крім того вважав, що договір поруки суперечить Закону України «Про захист прав споживачі», оскільки укладений з використанням нечесної підприємницької практики, а банк не мав відповідного дозволу для використання іноземної валюти.

Посилаючись на вказані обставини, просив визнати Кредитний Договір № 265, укладений 15 вересня 2006 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_4, недійсним, а Договір поруки, укладений 15 вересня 2006 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3, - припиненим.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15 жовтня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 11 березня 2015 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2014 року та ухвала Апеляційного суду Харківської області від 15 жовтня 2014 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ПАТ «ВіЕйБі Банк» про визнання договору поруки припиненим скасовано, справа в цій частині направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 травня 2015 року позов задоволено частково.

Договір поруки, укладений 15 вересня 2006 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3, визнано припиненим.

Провадження у справі в частині позову про визнання Кредитного Договору № 265, укладеного 15 вересня 2006 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_4, закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_3 про визнання Договору поруки припиненим, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема, зазначає, що згідно п. 3.4. Договору поруки позивач надав згоду на будь-яку зміну умов основного зобовязання, на зміну процентної ставки в тому числі.

ОСОБА_5, ОСОБА_6 рішення суду першої інстанції не оскаржили, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надали.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобовязання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобовязальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобовязання боржника та кредитором боржника.

Обсяг зобовязань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто закон повязує припинення договору поруки зі зміною основного зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного договору.

Зміна договору це трансформація будь-якої або декількох умов, які складають зміст договору.

Згідно зі ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій фомі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Матеріали справи свідчать, що 15 вересня 2006 року укладено Договір № 265, відповідно до умов якого Відкрите акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_2» надало ОСОБА_4 кредит в розмірі 7 000 доларів США 00 центів, зі сплатою 14,00% річних, зі строком остаточного повернення 15 вересня 2011 року.

Цього ж дня для забезпечення зобовязань за договором кредиту з ОСОБА_3 укладено Договір поруки.

26 листопада 2008 року укладена Додаткова Угода № 1 до Кредитного Договору № 265 від 15 вересня 2006 року, відповідно до якої процентна ставка збільшена до 17,00% на рік.

Підтвердження про надання згоди ОСОБА_3 на зміну основного зобовязання шляхом підписання з ним договору про внесення змін до Договору поруки в матеріалах справи відсутні.

Отже, зміна основного зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя, відбулася без згоди поручителя.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгунтованого висновку про визнання Договору поруки, укладеного 15 вересня 2006 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3, припиненим.

Доводи апеляційної скарги про надання позивачем згоду на будь-яку зміну умов основного зобовязання, на зміну процентної ставки в тому числі згідно п. 3.4. Договору, є безпідставними.

За своєю правовою природою згода поручителя на зміну зобовязання є одностороннім правочином, для вчинення якого не передбачено обовязкової письмової форми та вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. 2 ст. 205 ЦК України).

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 22 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини першої статті 559 ЦК України припинення договору поруки повязується зі зміною забезпеченого зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобовязання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобовязання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на предявлення позову про визнання договору поуки припиненим.

Умовами договору поруки не визначено погодження ОСОБА_3 зі змінами до кредитного договору та конкретними умовами, порядком і обсягами збільшення відповідальності боржника, а лише зазначено про те, що при внесенні змін у кредитний договір і його пролонгації, обставини, що з нього виникають, розповсюджуються на поручителя (п. 3.4), а також не вказано про те, що поручителя не слід повідомляти про зміну умов кредитного договору.

Таким чином, у даному випадку обсяг відповідальності поручителя у порівнянні з тими умовами, які було визначені сторонами при укладанні договору поруки, збільшуються.

Посилання на те, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 березня 2011 року з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» солідарно стягнуто 37 584 грн. 00 коп. заборгованості за кредитним договором не можуть біти прийняті до уваги.

Як пояснив позивач суді апеляційної інстанції, дане рішення не предявлено до примусового виконання, а про підвищення процентної ставки він дізнався після його ухвалення.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржено.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді