Апеляційний суд Житомирської області
Справа №286/7667/14-ц Головуючий у 1-й інст. Гришковець А. Л.
Категорія 50 Доповідач Миніч Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року апеляційний суд Житомирської області

в складі:

головуючого судді Миніч Т.І.,

суддів: Павицької Т.М.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_2,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Овруцького районного суду від 23 квітня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом. Просила стягнути з відповідача 42404,29 грн. пені за прострочення сплати аліментів. При цьому посилалася на те, що на підставі рішення суду відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Проте, від виконання свого обовязку ухиляється, внаслідок чого допустив заборгованість по аліментах. Про наслідки несплати аліментів боржник неодноразово попереджався.

Рішенням Овруцького районного суду від 23 квітня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 24800 грн. пені у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, а саме, за період з 25.03.2010 року по 01.08.2014 року. В задоволенні решти вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування зазначеного рішення з ухваленням нового про зменшення розміру пені або про відмову в позові, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема вважав, що сума неустойки значно завищена судом. На думку апелянта, судом не враховано перебування у нього на утриманні трьох малолітніх дітей, відсутність у нього постійного місця роботи, що на його думку свідчить про відсутність вини у затримці сплати аліментів.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в шлюбі до 13 вересня 2007 року, від якого мають спільну дитину сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7,8).

На підставі рішення суду від 19 квітня 2010 року відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання сина в розмірі ? частини його заробітку, але не менше визначеного законом мінімального розміру, починаючи з 25.03.2010 року і до повноліття дитини (а.с.9).

Відповідно до ст.180 СК батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення (ч.1 ст.196 СК).

Покладаючи на відповідача обовязок сплатити пеню, суд обгрунтовано виходив з того, що будучи фізично здоровим та працездатним, боржник мав можливість належним чином виконувати свій обовязок в частині утримання дитини, проте, аліменти сплачував нерегулярно. Тобто, в даному випадку ухилення відповідача від виконання перш за все свого батьківського обовязку та обовязків, покладених на нього рішенням суду, виразилось в утриманні від вчинення активних дій щодо надання дитині матеріального забезпечення хоча б в мінімальному розмірі, визначеному законом. При цьому, відповідач умисно, без поважних причин ігнорував такий обовязок, оскільки знаючи про існування заборгованості передбачав наслідки несплати аліментів.

Обраховуючи розмір пені, суд врахував, що зобов»язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця. Тому, то при вирішенні питання про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд правильно встановив розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановив строк, до якого кожне із цих зобовязань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислив розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 01.10.2014 року у справі №6-149 цс14.

Разом з тим, обгрунтовано зменшуючи на підставі ч.2 ст.196 СК розмір неустойки, суд не врахував співмірність розміру неустойки розміру заборгованості по аліментах та загальновідомі обставини щодо погіршення майнового становища сімї відповідача внаслідок підвищення цін на всі види товарів та послуг.

За наведених обставин апеляційний суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 6000 грн., змінивши в цій частині оскаржуване рішення.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,313,314,316 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити частково.

Рішення Овруцького районного суду від 23 квітня 2015 року змінити.

Зменшити розмір пені за прострочення сплати аліментів, стягнутий з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4, з 24800 грн. до 6000 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: судді: