АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5808/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Фролова І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Поліщук Н.В., Кабанченко О.А.

при секретарі: Прохоровій В.С., Гречка Т.В., Обухівському О.В

за участю: представників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_10.

представників відповідача Єфремова В.І., ОСОБА_10. Шклярук О.М.

третьої особи: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_8 до Садівницького товариства «Десенка» (далі - СТ «Десенка»), третя особа - ОСОБА_7 про визнання дій незаконними та зобов'язання здійснити дії.

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року позивач звернулася до суду із позовом про визнання дій незаконними та зобов'язання здійснити дії. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є членом садівницького товариства та власником садового будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, який розташований на території СТ «Десенка». Даний будинок був приєднаний до електричних мереж СТ «Десенка» з моменту його забудови з 1988 року. 15 січня 2013 року між нею та СТ «Десенка» було укладено договір про постачання електричної енергії до електроустановок вказаного садового будинку. 28 вересня 2014 року її садовий будинок було відключено від електромережі садівницького товариства, без попередження та складення відповідного акту, хоча заборгованість за використану електроенергію у неї відсутня. Тому просила суд захистити її порушені права.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, де ставила питання про його скасування та постановлення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вказуючи при цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Крім іншого, зазначала про те, судом не було взято до уваги, що між сторонами по справі існували договірні відносини, які є обов'язковими для сторін і повинні виконуватись, проте відповідач без достатніх на те підстав відключив будинок позивача від електромережі.

Також, безпідставними є висновки суду щодо обраного позивачем способу захисту оскільки, п. 5 ч.2 ст. 16 ЦК України передбачено такий спосіб захисту, як примусове виконання обов'язку в натурі. Цей спосіб захисту застосовується в зобов'язальних правовідносинах у випадках, коли особа зобов'язана вчинити певні дії щодо позивача, але відмовляється від виконання цього обов'язку чи уникає його. А відтак, вимога викладена в позовній заяві щодо зобов'язання відповідача поновити електропостачання, чим виконати умови передбачені в договорі є правомірною та такою, що відповідає положенням ст. 16 ЦК України.

Представники апелянта у судовому засіданні підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити.

Представники відповідача та третя особа по справі не визнали скаргу, заперечували проти її задоволення.

Позивач будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи у судове засідання не з'явилася, поважність причин своєї неявки суду не повідомив. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у її відсутність в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, осіб що з'явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що ст.ст. 15, 16 ЦК України не передбачає такого способу захисту, порушеного чи оспорюваного права, як зобов'язання відповідача поновити електропостачання. Беручи до уваги те, що позивачем обраний невірний спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів то в задоволенні позову суд вважав слід відмовити.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Однак, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні рішення не було взято до уваги те, що згідно ст. 15 ЦПК загальні суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ провадиться за правилами іншого судочинства.

Статтею 3 ЦПК передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (у визначений спосіб) визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Дана стаття не може охоплювати та передбачати кожний конкретний випадок захисту права та інтересу, в даному випадку (зобов'язати поновити електропостачання), однак в ній чітко передбачено такий спосіб захисту, як припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Як вбачається із позовної заяви, позивач звертаючись до суду ставила наступні вимоги: 1) визнання дій садівницького товариства щодо відключення електропостачання неправомірними; 2) зобов'язання відповідачів відновити електропостачання садового будинку.

Зазначене свідчить, що саме при наявності у позивача права на користування електроенергією виникає обов'язок по його відновленню. І позивач, яка вважала порушеними свої законні інтереси скористалася способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права.

А відтак, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог з підстав обрання позивачами неправильного способу захисту цивільного права підлягає скасуванню.

Судом першої інстанції при розгляді справи було встановлено, що 15 січня 2013 року між ОСОБА_8 та СТ «Десенка» було укладено договір про постачання електричної енергії до електроустановок вказаного садового будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, яким передбачені істотні умови щодо постачання електричної енергії.

24 серпня 2014 року на засіданні Правління СК „Десенка" було прийнято рішення про те, що договори про постачання електроенергії, які були підписані з СК „Десенка" в особі голови правління ОСОБА_9 за період з 01.08.2011 року по 01.06.2014 року слід вважати недійними. ( а.с 40 - 41)

Однак, статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 6.3 договору «Про постачання електричної енергії» від 15 січня 2013 року визначений перелік підстав щодо припинення електропостачання, однак припинення електропостачання шляхом припинення дії договору у односторонньому порядку умовами договору передбачено не було.

Крім того у встановленому законом порядку даний договір не оспорювався і не був визнаний недійсним. З моменту його укладення позивач отримувала електроенергію та несла витрати пов'язані з його виконанням.

У відповідності до вимог ст. 204 ЦК України правочин вважається правомірним, поки законом чи судом не буде встановлено його недійсність.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наявність членства позивача в садовому товаристві чи його відсутність в даному випадку правового значення не має. Договір є чинним, а відтак повинен виконуватися відповідачем.

22 вересня 2014 року на засіданні правління СТ „Десенка" було прийнято рішення про відключення ділянки від електропостачання, власники яких не сплачують електроенергію на протязі більше двох місяців згідно даних бухгалтерського обліку. А також щодо попередження власника ділянки НОМЕР_1 по вул.. 7 Коток О.Б про відключення постачання електроенергії у випадку несплати.

28 вересня 2014 року зазначений вище садовий будинок було відключено від електропостачання без попередження та складення відповідного акту про відключення від електропостачання.

Згідно п. 6.3.1 договору у випадку припинення постачання електричної енергії субспоживачу за порушення умов цього договору, які зазначені в п. 6.3 договору, споживач зобов'язаний попередити про це субспоживача за десять днів до припинення електропостачання

Відповідно до п. 27 Правил користування електричною енергією для населення затверджених постановою КМУ № 1357 від 26 липня 1999 року, у разі несплати за спожиту електричну енергію протягом десяти днів після терміну, зазначеного у договорі чи на 20 день споживачу надсилається попередження про відключення електроенергії.

У разі несплати за спожиту електроенергію на 30 день після отримання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної енергії.

Матеріали справи не містять у собі доказів на підтвердження того, що позивачу було вручено попередження про відключення від електричної мережі з підстав несплати протягом двох останніх місяців коштів за спожиту електричну енергію.

Не було також спростовано і наданих позивачем доказів на підтвердження проведення оплати за користування електроенергією здійснені за два останні місяці перед прийняттям рішення щодо відключення, а саме липень - серпень 2014 року.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду, а відтак вони підлягають задоволенню з наведених вище підстав шляхом постановлення нового рішення за правилами ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 309 , 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року скасувати та постановити нове, за яким;

Позовні вимоги ОСОБА_8 задовольнити.

Визнати дії Садівницького товариства «Десенка» щодо відключення електроенергії в садовому будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 неправомірними.

Зобов'язати Садівницьке товариство «Десенка» поновити електропостачання садового будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. Однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: