АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/310/15 Справа № 209/2619/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ковальова А. Б. Доповідач - Пищида М.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: - Пищиди М.М.,

суддів: - Деркач Н.М., Осіяна О.М.

при секретарі: - Гасановій С.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 червня 2014 року за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Атоменергомашбуд" про встановлення факту перебування в трудових відносинах, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про встановлення факту перебування в трудових відносинах, стягнення заробітної плати та відшкодувати моральну шкоду.

На обґрунтування вимог посилався на те, що він 01 квітня 2012 року уклав трудовий договір з ТОВ "Атоменергомашбуд", директором підприємства на момент підписання договору був ОСОБА_7.

Відповідно до умов трудового договору він був прийнятий на посаду комерційного директора. Розмір посадового окладу складав 6000 грн. на місяць.

Під час працевлаштування ним були надані копії паспорту та ідентифікаційного коду, трудова книжка залишалася в нього.

З наказом про прийняття на роботу його не ознайомлювали.

За час роботи на підприємстві він здійснював керівництво господарсько - фінансовою діяльністю підприємства у питаннях матеріально - технічного постачання, адміністративного обслуговування.

З моменту прийняття на роботу і до грудня 2012 року заробітна плата йому не виплачувалася.

Вважає що до січня 2013 року він так і не був працевлаштований на підприємстві.

Посилаючись на вказані обставини просив суд стягнути заборгованість по заробітній платі за період з 01 квітня по 31 грудня 2012 року в сумі 56000 грн., вихідну допомогу в сумі 1800 грн., середню заробітну плату за час затримки розрахунку за період з 01 січня по 31 травня 2013 року в сумі 30000 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 червня 2014 року за позовом ОСОБА_6 до ТОВ "Атоменергомашбуд" про встановлення факту перебування в трудових відносинах, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процессуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_7 є директором ТОВ «Атоменергобудмаш» ( а.с. 11, 12).

З 31 січня 2008 року позивач ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, що підтверджується його трудовою книжкою.

Відповідно до умов трудового договору від 01 квітня 2012 року ОСОБА_6 прийнятий на посаду комерційного директора ТОВ «Атоменергомашбуд» з 01 січня 2012 року.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, була досягнута домовленість щодо виконання позивачем разових доручень директора ТОВ «Атоменергомашбуд», що підтверджується оформленням перепустки на ім'я ОСОБА_6, як водія товариства, і самим трудовим договором від 01 квітня 2014 року. І саме за ці разові доручення ОСОБА_6 отримував від ОСОБА_7 грошові кошти.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що підписання трудового договору не є підставою для виникнення трудових відносин між сторонами, оскільки позивачем не надані докази на підтвердження допущення його до роботи та виконання ним обов'язків протягом періоду з 01 квітня 2012 року до 31 грудня 2012 року на посаді комерційного директора підприємства та відсутній запис в трудовій книжці позивача про прийняття його на роботу.

Позивач відповідачу трудову книжку, заяву про прийняття його на роботу на посаду комерційного директора та заяву про звільнення його з роботи не надав, наказ про прийняття позивача на роботу та про звільнення з роботи відповідачем не видавалося, заробітна плата відповідачем ОСОБА_6 не нараховувалася і не виплачувалася, що свідчить про відсутність існування між сторонами трудових відносин.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до ч.1, 2, 3, 4. ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: …3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою. При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Відповідно до ст. 28 ЦПК України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний: 1) роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; 2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Таким чином, колегія судів важає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, оскільки позивач не надав суду належних доказів на підтвердження зазначених ним обставин щодо існування між ним та відповідачем трудових відносин в період з 01 квітня 2012 року по 31 грудня 2012 року, а саме: щодо допущення його до роботи, ознайомлення з правилами трудового розпорядку, визначення робочого місця, а докази, надані відповідачем, спростовують ствердження ОСОБА_6 про укладення між ним та відповідачем будь якого типу трудового договору (безстрокового, на визначений строк або такого, що укладається на час виконання певної роботи), а отже позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З'ясувавши в достатньому повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінки, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ч.3 ст. 209, ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: