Справа № 129/2361/14-ц Провадження № 22-ц/772/1782/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 46Доповідач Вавшко В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

ГоловуючогоОСОБА_2,
суддів:ОСОБА_3, ОСОБА_4,
При секретарі:ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 28 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя та визнання права власності на половину житла та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про встановлення права користування кімнатою у квартирі,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 28 квітня 2015 року позов ОСОБА_8 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_8 право власності на ідеальну ? частину двокімнатної житлової квартири АДРЕСА_1, загальною площею 37,5 кв.м., тому числі житловою площею 27,9 кв.м.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_8 відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 365 грн.40 коп. витрат на оплату судового збору, інші витрати віднесено на рахунок сторін та держави.

На таке рішення ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_7 також подав апеляційну скаргу на рішення суду в частині відмови у задоволенні його позову, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення у межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.12.1991 року ОСОБА_6 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб, що підтверджується запис № 271 складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану м. Гайсин. Рішенням Гайсинського районного суду від 12.08.2014 року шлюб між ними розірвано (т.1. а.с. 13).

Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 25.12.2007 року ОСОБА_6 та ОСОБА_8 продали однокімнатну квартиру з допоміжними будівлями, належну їм в рівних частинах згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі рішення Гайсинської міськради від 20.12.2000 року, продаж здійснено за 125 000 грн.

28.12.2007 року ОСОБА_6 придбала двокімнатну квартиру № 3 в житловому будинку № 4 по вул. К.Маркса у м. Гайсин, загальною площею 37,9 кв.м, житловою площею 27,9 кв.м, що підтверджується договором купівлі-продажу.

У реєстрі прав власності на об'єкти нерухомого майна станом на 29.12.2012 р. зареєстровано вищезазначену квартиру за ОСОБА_6

ОСОБА_8 зареєстрований та проживає в квартирі № 3 в житловому будинку № 4 по вул. К.Маркса в м. Гайсин з 13.02.2008 року.

ОСОБА_7 є вітчимом ОСОБА_6 зареєстрований та проживає у квартирі № 3 в житловому будинку № 4 по вул. К.Маркса в м. Гайсин з 05.08.2008 року.

ОСОБА_6 та ОСОБА_8 визнають, що ОСОБА_7 вселився до квартири № 3 в житловому будинку № 4 по вул. К.Маркса в м. Гайсин як член сім`ї власника квартири і не оспорюють його право користування жилим приміщенням у спірній квартирі.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_8, суд першої інстанції виходив з того, що у період шлюбу сторони придбали спірну квартиру, а ОСОБА_6 оформила на себе право власності на неї. ОСОБА_6 при укладенні договору купівлі-продажу квартири діяла в інтересах сімї за згодою чоловіка ОСОБА_8, а тому ця квартира є спільним майном подружжя та згідно ч.1 ст. 70 СК України частки майна дружини і чоловіка є рівними.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з того, що він як член сімї співвласника квартири ОСОБА_6 проживає разом з нею у квартирі та користується жилим приміщенням нарівні з останньою. ОСОБА_7 не надано доказів того, що при його вселенні було досягнуто іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також ним не надано доказів, які б свідчили, що ОСОБА_6 обмежуються його права у користуванні квартирою.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи та відповідні їм правовідносини та правильно застосовані норми матеріального права.

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегією суддів встановлено, що 05.12.2007 року ОСОБА_8 та ОСОБА_6 продали належну їм однокімнатну квартиру з допоміжними будівлями, загальною площею 35,90 кв.м. (а.с. 188, том 1). Ця квартира належала сторонам в рівних частках кожному на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Гайсинської міської ради Вінницької області 24.01.2001 року .

28.12.2007 року ОСОБА_6 придбала спірну двокімнатну квартиру за номером 3, що знаходиться у будинку за номером 4, який розташований по вул. К. Маркса, у м. Гайсин, Вінницької області (а.с. 206, том 1), про що здійснена відповідна реєстрація в органах БТІ.

Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Статтею 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Колегія суддів приходить до висновку, що спірна квартира придбана ОСОБА_6 не за її особисті кошти та нею не надано суду переконливих доводів на спростування цього. Також, однокімнатна квартира належала на праві власності подружжю ОСОБА_6, а тому кошти отримані від її продажу були використані для придбання спірної квартири. Разом з тим, однокімнатну квартиру подружжя продало за вищу ціну (125 000 грн.), ніж придбало спірну квартиру (6641 грн.), тобто не потрібно було добавляти особисті кошти.

Таким чином, колегія суддів вважає, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у шлюбі є спільною власністю чоловіка та дружини.

Тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_6 при укладенні договору-купівлі продажу спірної квартири діяла в інтересах сімї за згодою чоловіка ОСОБА_8, а тому двокімнатна квартира за номером 3, що знаходиться у будинку за номером 4, який розташований по вул. К. Маркса, у м. Гайсин, Вінницької області є спільним майном подружжя, частки якого є рівними на підставі ч.1 ст. 70 СК України.

За таких обставин доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.

Колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що права ОСОБА_7 не порушені та не приймає доводи його апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 не є співвласником спірної квартири, а в квартиру вселився на правах члена сім`ї власника, а тому має право користуватись спірною квартирою як член сім`ї власника, про що не заперечують ОСОБА_6 та ОСОБА_8 У заявленому ним позові відсутній спір про право, а відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні його позову.

За таких обставин, та в силу ст.308 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 28 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя : (підпис) ОСОБА_2

Судді : (підпис) ОСОБА_4

(підпис) ОСОБА_3

З оригіналом вірно :