Справа № 368/646/15 Головуючий у І інстанції Шевченко І. І.
Провадження № 22-ц/780/3693/15 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 22 02.07.2015
У Х В А Л А

іменем України

2 липня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Даценко Л.М.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційними скаргами Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 14 травня 2015 року у справі:

- за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Переможець» до ОСОБА_3, Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції про визнання недійсним договору оренди землі та скасування державної реєстрації права оренди;

- за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Переможець», третя особа: Реєстраційна служба Кагарлицького районного управління юстиції в Київській області про розірвання договорів оренди землі, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року СТОВ «Переможець» звернулосядо суду із вказаним вище позовом, який надалі уточнило і мотивувало тим, що 10 березня 2009 року товариство уклало із ОСОБА_3 і ОСОБА_4 договори оренди землі, за якими останні передали в оренду товариству строком на 10 років дві належні їм земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договори оренди були зареєстовані 10 березня 2009 року у Кагарлицькому районному відділ КРФ центру ДЗК, про що вчинено записи № 62 та № 45. Вказував, що після смерті ОСОБА_4 до його дружини ОСОБА_3 як спадкоємиці згідно п.11.2 договору оренди перейшли усі права і обов'язки за договором оренди, який продовжив свою дію.

20 березня 2015 року товариству стала відома інформація про укладення 10 березня 2015 року між відповідачами ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 двох договорів оренди земельних ділянок і державну реєстрацію прав оренди. Зазначає, що передані в оренду ФОП ОСОБА_2 земельні ділянки перебувають у користуванні СТОВ на підставі договорів оренди від 10 березня 2009 року, про що відповідачі знали. Вважає, що укладені між відповідачами договори оренди порушують права СТОВ як орендаря землі, в тому числі права господарювання, отримання продукції і доходів, та порушують вимоги закону, бо були передані в оренду ФОП ОСОБА_2 без припинення права оренди СТОВ.

Посилаючись на те, що укладені між відповідачами договори оренди земельних ділянок порушують права СТОВ «Переможець» та вимоги закону, просив визнати недійсними договір оренди земельної ділянки площею 3,5630 га, кадастровий номер НОМЕР_1, право власності на яку посвідчується свідоцтвом про право на спадщину за законом ВТВ № 164398, зареєстрованим в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (витяг серії № 380275 від 19 квітня 2014 року), укладений 10 березня 2015 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2, визнати незаконним рішення Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції в Київській області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 20071521 від 17 березня 2015 року, скасувати державну реєстрацію права оренди, яке виникло на підставі договору оренди земельної ділянки площею 3,5630 га, кадастровий номер НОМЕР_1, право власності на яку посвідчується свідоцтвом про право на спадщину за законом ВТВ №164398, зареєстрованим в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (витяг серії №380275 від 19 квітня 2014 року), укладеного 10 березня 2015 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2, визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 3,5630 га, кадастровий номер НОМЕР_2, право власності на яку посвідчується Державним актом на право власності на землю НОМЕР_3, укладеного 10 березня 2015 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2, визнати незаконним рішення Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції в Київській області, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 20140497 від 19 березня 2015 року, скасувати державну реєстрацію права оренди, яке виникло на підставі договору оренди земельної ділянки площею 3,5630 га, кадастровий номер НОМЕР_2, право власності на яку посвідчується Державним актом на право власності на землю НОМЕР_3, укладеним 10 березня 2015 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки № 98 від 10 березня 2009 року, укладений між нею і СТОВ «Переможець» про право оренди земельної ділянки площею 3,5630 га, яка розміщена за адресою: Київська область Кагарлицький район Кадомська сільська рада, кадастровий номер НОМЕР_2, а також розірвати договір оренди земельної ділянки № 87 від 10 березня 2009 року, укладений між ОСОБА_4 і СТОВ «Переможець» про право оренди земельної ділянки площею 3,5630 га, яка розміщена за адресою: Київська область Кагарлицький район Кадомська сільська рада, кадастровий номер НОМЕР_1.

Вимоги мотивувала тим, що у березні 2009 року на момент підписання нею та чоловіком договорів оренди із СТОВ їх аркуші не були прошиті та скріплені печаткою, а на договорах не була вказана дата укладання, що дало змогу СТОВ маніпулювати при оформленні остаточної редакції договорів. В договорах термін дії був вказаний 5 років. Відразу після підписання договорів вони з чоловіком не отримали їх на руки і тільки після смерті чоловіка в кінці 2013 року вона отримала договори і тоді ж дізналася, що термін їх дії становить 10 років. Факт укладання договорів саме на 5 років, зможуть підтвердити свідки. Окрім того, даний факт підтверджується додатками до договорів оренди, де вказаний період їх дії - 2009 рік і в подальшому на 5 років. Вважає, що на сьогоднішній день згідно ст.598 ЦК України її зобов'язання перед СТОВ щодо передачі ділянок в оренду припинилося у зв'язку із закінчення строку домовленості за договором і вона має право на розірвання цих договорів і повернення обох ділянок. Вказувала, що 5 березня 2014 року вона написала заяву до СТОВ із вимогою про розірвання дії договорів оренди земельної ділянки за згодою сторін, на що отримала відмову. Посилалася, що між нею та СТОВ існувала усна домовленість, як підстава для оренди землі, про безкоштовний обробіток засобами відповідача 0,5 га її городу. Якість обробітку городу була незадовільна, а в 2013 та 2014 роках город відповідачем взагалі не оброблявся. У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язання перед нею про сплату орендної плати за користування земельними ділянками та закінченням терміну їх дії вона має право у відповідності до ст. 611 ЦК України розірвати дані договори. Зазначала, що в оспорюваних нею договорах оренди відсутні умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, що суперечить вимогам ст.15 Закону України «Про оренду землі», а самі договори не відповідають типовій формі, встановленій постановою КМУ № 220 від 3 березня 2004 року, що також надає їй право на їх розірвання.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 14 травня 2015 року первісний позов СТОВ «Переможець» задоволено у повному обсязі. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні первісного позову СТОВ, а її зустрічний позов задоволити у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права. Скаргу мотивує тим, що суд не врахував, що СТОВ порушило вимоги п.п.4.1, 9.3 договорів та не оплатило їй орендну плату за 2 останніх роки в натуральній формі, а саме - 24 літри олії та 24 кілограми круп. Крім того, між ними існувала усна домовленість про безкоштовний обробіток товариством 0,5 га її городу, якість обробітку була незадовільна, а у 2013-2014 роках город взагалі не оброблявся. У зв'язку із порушенням відповідачем зобов'язань за договорами оренди та закінченням їх дії вона має право на розірвання цих договорів згідно ст.611 ЦК України. Суд не дав належної оцінки тому, що договори оренди не відповідають вимогам ст.15 Закону України «Про оренду землі».

ФОП ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні первісного позову СТОВ, а зустрічний позов ОСОБА_3 задоволити у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права. Скаргу мотивує тим, що договори оренди між СТОВ і подружжям ОСОБА_3 було укладено на 5 років і вони припинили свою дію, а тому він у встановленому законом порядку уклав із ОСОБА_3 договори оренди, які відповідають усім вимогам закону, а ст.210 ЗК України, на яку посилається СТОВ, не передбачає визнання недійсним договору оренди землі. Крім того, посилання СТОВ на ст.ст.203,215 ЦК України та на Закон України «Про оренду землі», як на підстави визнання договорів оренди недійсними, є неправильними.

В суді апеляційної інстанції представник апелянтів ОСОБА_3 і ФОП ОСОБА_2 апеляційні скарги підтримав, просив їх задоволити, скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні первісного позову, а зустрічний позов ОСОБА_3 задоволити повністю

Представник СТОВ «Переможець» проти задоволення апеляційних скарг заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення, а також на безпідставність секарг.

Реєстраційна служба Кагарлицького РУЮ, належним чином повідомлена про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, до суду представника не направила, причини неявки не повідомила, неявка її представника відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи первісний позов СТОВ «Переможець», суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки наявністю передбачених законом підстав для визнання недійсними оспорюваних договорів оренди землі, укладених 10 березня 2015 року між ОСОБА_3 і ФОП ОСОБА_2

При цьому суд вірно виходив з того, що укладені 10 березня 2015 року між ОСОБА_3 і ФОП ОСОБА_2 договори оренди земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_1 порушують права СТОВ «Переможець» та вимоги закону, поскільки ці ділянки перебувають в оренді СТОВ «Переможець» відповідно до договорів оренди, укладених 10 березня 2009 року, між СТОВ "Переможець" та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 Вказані договори не припинені, не розірвані, не визнані недійсними, а відтак ОСОБА_3 не мала права передавати належні їй на праві власності земельні ділянки в оренду іншій особі, не припинивши права попереднього орендаря.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

За положеннями ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно ст.25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки має право: самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; отримувати продукцію і доходи.

Згідно ст.27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Згідно ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання угоди недійсною (ч.3).

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3, виданим 30 листопада 2004 року, на праві власності належить земельна ділянка площею 3,5630 га, яка розташована на території Кадомської сільської ради Кагарлицького району Київської області, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

10 березня 2009 року між СТОВ «Переможець» та ОСОБА_3 був укладений договір № 98 оренди земельної ділянки, відповідно до п.3.1 якого в оренду терміном на десять років передається земельна ділянка загальною площею 3,5630 га, яка належить ОСОБА_3 на праві власності згідно державного акту на право власності на землю НОМЕР_3 від 30 листопада 2004 року та розташована на території Кадомської сільської ради Кагарлицького району Київської області, а 10 березня 2009 року було здійснено державну реєстрацію вказаного договору у Кагарлицькому районного відділі КРФ "ЦДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 62. Відповідно до п. 12.4 зазначеного договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його державної реєстрації, тобто з 10 березня 2009 року.

ОСОБА_4 на праві власності належала земельна ділянка, площею 3,5630 га, яка розташована на території Кадомської сільської ради Кагарлицького району Київської області, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією державного акту на право власності на землю НОМЕР_4, виданим 30 листопада 2004 року.

10 березня 2009 року між СТОВ «Переможець» та ОСОБА_4 був укладений договір № 87 оренди земельної ділянки, відповідно до п. 3.1 якого в оренду терміном на десять років передається земельна ділянка загальною площею 3,5630 га, яка належить ОСОБА_3 на праві власності згідно державного акту на право власності на землю НОМЕР_4 від 30 листопада 2004 року та розташована на території Кадомської сільської ради Кагарлицького району Київської області, а 10 березня 2009 року було здійснено державну реєстрацію вказаного договору у Кагарлицькому районного відділі КРФ "ЦДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 45. Відповідно до п. 12.4 зазначеного договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його державної реєстрації, тобто з 10 березня 2009 року.

Орендовані земельні ділянки мають відповідні кадастрові номера: НОМЕР_2 та НОМЕР_1, а право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на вказані земельні ділянки підтверджується копіями державного акту на право приватної власності відповідно НОМЕР_3 від 30.11.2004 року та НОМЕР_4 від 30.11.2004 року.

5 липня 2013 року помер ОСОБА_4 і спадкоємцем його майна є його дружина ОСОБА_3, яка 19 квітня 2014 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 3,5630 га, у межах згідно з планом, що розташована за адресою: Київська область, Кагарлицький район, Кадомська сільська рада, цільове призначення 01.01 категорія земель - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому згідно державного акта на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4.

Згідно п.11.2 договору оренди, укладеного 10 березня 2009 року між спадкодавцем ОСОБА_4 і СТОВ «Переможець» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання цього договору.

Отже, вказані договори оренди земельних ділянок є чинними, не припинені, не розірвані, не визнані недійсними, що відповідаєприписам щодо презумпції правомірності правочину, встановленим ст.204 ЦК України, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Також судом становлено, що 10 березня 2015 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 було укладено два договори оренди землі б/н. Вказані договори оренди для їх реєстрації були подані ФОП ОСОБА_2 та зареєстровані 13 березня 2015 року Реєстраційною службою Кагарлицького районного управління юстиції Київської області було прийнято рішення під індексним номером відповідно 20140497 від 19 березня 2015 року та 20071521 від 17 березня 2015 року.

Поскільки судом встановлено, що оспорювані договори оренди земельних ділянок між ОСОБА_3 і ФОП ОСОБА_2 були укладені під час дії договорів оренди, укладених 10 березня 2009 року між СТОВ «Переможець» з одного боку та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з іншого боку, які є чинними, то суд першої інстанії прийшов до правильного висновку, що оспорювані договори оренди суперечить вимогам цивільного законодавства, порушують права СТОВ як орендаря, що відповідно до ст.203, 215 ЦК України є підставою для визнання їх недійсним та задоволення решти похідних від основної вимог.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про розірвання договорів оренди земельних ділянок, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що ОСОБА_3 не надала доказів наявності заборгованості у відповідача по оплаті орендної плати, невиконання СТОВ «Переможець» умов договору оренди, передбачених ст.ст. 24,25 Закону України «Про оренду землі».

При цьому суд вірно виходив з того, що надані відповідачем письмові докази доводять належне виконання СТОВ зобов'язання перед позивачем по сплаті орендної плати.

Згідно зі ст.ст.13,15, 20 Закону України «Про оренду землі»договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальність за несплату є істотною умовою договору оренди.

Відповідно до положень ст.ст.31,32 Закону України «Про оренду землі» Договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених, ст. ст. 24-25 цього Закону та умовами договору.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Поскільки відсутні підстави, передбачені законом для розірвання договорів оренди, то суд обгрунтовано відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3

При прийнятті рішення суд вірно врахував правову позицію щодо розірвання договору оренди у разі систематичної несплати орендної плати викладеної в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146 цс 12, яка згідно із ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, відповідно до якої Верховний суд зробив висновок про можливість розірвання договору оренди землі лише в разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання, вважає, що відповідачем не спростоване твердження позивача про наявності заборгованості по орендній платі та систематичне порушення зобов'язань по договору, щодо виплати орендної плати.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_3 і ФОП ОСОБА_2 про те, що договори оренди між СТОВ і подружжям ОСОБА_3 було укладено на 5 років і вони припинили свою дію, безпідставні і спростовуються матеріалами справи в яких містяться обидва договори оренди земельних ділянок від 10 березня 2009 року, в текстах яких чітко вказано строк оренди, який становить 10 років, що у свою чергу свідчить про чинність цих договорів (а.с.6-13).

Крім того, такі доводи апелянтів спростовуються довідкою Управління Держземагенства у Кагарлицькому районі Київської області від 6 квітня 2015 року, де вказано, що згідно Книги записів державної реєстрації договорів оренди землі у 2009 році договори оренди землі між СТОВ і ОСОБА_4 і ОСОБА_3, були укладені терміном на 10 років про що вчинено записи № 62 та № 45. (а.с.105).

Посилання апелянта ОСОБА_3 на те, що СТОВ порушило вимоги п.п.4.1, 9.3 договорів та не оплатило їй орендну плату за 2 останніх роки в натуральній формі, а саме - 24 літри олії та 24 кілограми круп, не знайшли свого підтвердження в суді. Відповідно до п. 4.1. Договорів оренди землі, за бажанням однієї із сторін цього Договору, орендна плата може здійснюватися в грошовій формі. Так, у 2013 році та у 2014 році за домовленістю сторін орендна плата щодо видачі олії та крупи проводилася в грошовому еквіваленті, що стверджується відомостями про отримання орендної плати, а тому порушень зі сторони СТОВ щодо цих тверджень відсутні (а.с.85-104).

Посилання ОСОБА_3 на існування усної домовленості про безкоштовний обробіток товариством 0,5 га її городу, як підставу розірвання договорів оренди колегія суддів вважає необгрунтованими, поскільки така умова відсутня у договорах оренди землі, а відтак ніяких прав і обов'язків у зв'язку із цим між сторонами не виникло.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи ОСОБА_3 про те, що укладені договори оренди не відповідають вимогам ст.15 Закону України «Про оренду землі» та Типовому договору оренди, поскільки невідповідність договорів оренди вимогам закону може бути підставою для захисту прав особи у інший спосіб, зокрема визнання договору недійсним (що прямо вказано в даній нормі), а не його розірвання, як помилково вважає ОСОБА_3

Твердження апелянта ФОП ОСОБА_2 про те, що посилання СТОВ на ст.ст.203,215 ЦК України та на Закон України «Про оренду землі», як на підстави визнання договорів оренди недійсними є надуманими і безпідставними. Вказані норми регулюють питання визнання угоди недійсною.

Решта доводів апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції щодо задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

В суді апеляційної інстанції представник апелянтів послався на додаткові підстави на його думку незаконності рішення суду першої інстанції, вказавши, що після смерті 5 липня 2013 року ОСОБА_4 укладений між останнім і СТОВ договір оренди від 10 березня 2009 року припинив свою дію. Колегія суддів вважає, що такі доводи не відповідають вимогам закону та умовам договору оренди.

Так, згідно ч.4 ст.32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Пунктами п.п.3.4,11.2 договору оренди, укладеного 10 березня 2009 року між ОСОБА_4 і СТОВ «Переможець», передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання цього договору.

Отже з огляду на те, що ОСОБА_3 є спадкоємцем майна свого чоловіка, до якої перейшло право власності на орендовану СТОВ земельну ділянку, а також враховуючи умови договору оренди та вимоги закону, згідно яких перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору, доводи представника про припинення догвоору необгрунтовані.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 14 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: