Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.08.2015 Справа №607/10035/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді: Дзюбановського Ю.І.

при секретарі: Борисевич І.А.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1

відповідача:

третьої особи: Гаврилюк З.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи - Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області, Товариство індивідуальних забудовників «Наука», про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання осіб такими, що втратили право на користування приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3, надалі позивач, звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, надалі відповідачі, треті особи Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області, Товариство індивідуальних забудовників «Наука», в якому просить усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право на користування жилим приміщенням в АДРЕСА_1, та зняти ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з реєстраційного обліку.

Позивач в судове засідання не з'явився. Представник позивача позовні вимоги підтримує, в їх обґрунтування зазначає, що відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 були вселенні в квартиру по АДРЕСА_1, та здійснена їх реєстрація місця проживання за згодою позивача, яка є власником квартири. Проте, ОСОБА_4 із часу проживання в квартирі не приймає участі в її утриманні, не оплачує комунальні послуги, порушує правила співжиття, ОСОБА_4 не впускав її до квартири, що змусило звернутися до ТІЗ «Наука» із скаргами про порушення правил співжиття та ухилення від сплати комунальних послуг. Відповідачі, в супереч волі ОСОБА_3 продовжують проживати в квартирі та перебувати на реєстраційному обліку, чим порушують її права як власника квартири, і позбавляють можливості в повній мірі використовувати об'єкт власності.

Тому, з посиланням на ст.ст. 386, 391 ЦК України позивач просить усунути їй перешкоди в користуванні квартирою шляхом визнання ОСОБА_4 і ОСОБА_5 такими, що втратили право на користування квартирою, а також згідно ст. 7 Закону України «Пор свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» просить зняти з реєстраційного обліку відповідачів.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, згідно заяви від 30.06.2015р. зазначає, що він не має можливості прибути в засідання через роботу за межами України. Позовні вимоги не визнає, мотивуючи тим, що заявлений позов ОСОБА_3 щодо не приймання відповідачами участі в утриманні квартири, не оплати комунальних послуг, порушення правил співжиття є наклепом, оскільки він перебуває за межами території України на роботі, інколи приїжджає в квартиру. Його син ОСОБА_4 проживає у квартирі та перешкод не чинить. Подання даного позову зумовлене бажанням позивача зняти їх з реєстрації.

Представник третьої особи Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області просить справу розглядати за наявними матеріалами та ухвалити рішення згідно законодавства.

Представник третьої особи ТІЗ «Наука» згідно заяви просить справу розглядати без участі представника.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 17.07.2014р. ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1.

Витягом із будинкової книги підтверджується факт реєстрації по місцю проживання АДРЕСА_1, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 із 14 серпня 2014 року.

Позивач ствердив, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 були поселені та проведена їх реєстрація по місцю проживання із її згоди.

У даній квартирі станом на дату розгляду справи проживає відповідач ОСОБА_4. Відповідач ОСОБА_5, який є сином позивача перебуває за межами території України.

У відповідності до статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 383 Кодексу надає власнику житлового будинку, квартири право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно ст.ст. 386, 391 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, що просить застосувати позивач до відповідачів як наслідок вчинення їй перешкод у користуванні квартирою проводиться за правилами ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу України РСР та ст. 405 Цивільного кодексу України і за наявності підстав, які перелічені у вказаних статтях, суд має правові підстави для визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням.

Однак, позивач ОСОБА_3, заявивши вимогу як власник приміщення про усунення перешкод у користуванні ним шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування квартирою по АДРЕСА_1, не наводить, не обґрунтовує і не посилається на підстави, перелічені у ст. 71 ЖК Української РСР, а в даному випадку ст. 405 ЦК України, з підтвердженням відповідними доказами, для застосування такого способу захисту свого права власності як усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням.

Порушення правил співжиття з боку відповідачів не тягне за собою наслідки, які просить застосувати позивач у прохальній частині позову, оскільки дана обставина доводиться доказами і згідно ст. 116 ЖК Української РСР служить підставою для виселення осіб без надання іншого жилого приміщення.

Також, позивачем належними і допустимими доказами не підтверджено факту вчинення відповідачами перешкод у користуванні жилим приміщенням, на що йдеться посилання в позовній заяві, а саме порушення правил співжиття, завдання приниження з боку відповідачів, не впускання до квартири, несплата комунальних платежів, що на думку суду не тягне за собою наслідок для визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. Позивач не позбавлена права на відшкодування частини оплачених витрат на комунальні платежі.

Долучений позивачем до матеріалів справи лист В.о. голови ТІЗ «Наука» щодо звернення ОСОБА_3 із скаргами на порушення правил співжиття та ухилення від сплати комунальних послуг ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не може слугувати належним доказом вчинення протиправних дій з боку відповідачів, оскільки не вказано суті нібито вчинених порушень, результатів вирішення скарг та можливого притягнення відповідачем до відповідальності.

Разом з тим, ОСОБА_6 не подала до суду доказів відмови їй Управлінням державної міграційної служби України в Тернопільській області у знятті ОСОБА_4 і ОСОБА_5 із реєстраційного обліку по місцю проживання в АДРЕСА_1, а відтак заявлення вимоги про зняття відповідачів з реєстраційного обліку є передчасною.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 слід відмовити, оскільки вони не ґрунтуються на нормах законодавства та не підтвердженні належними і допустимими доказами.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 88, 212, 218, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 383, 386, 391 Цивільного кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1.В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право на користування квартирою по АДРЕСА_1 та знаття ОСОБА_4 і ОСОБА_5 із реєстраційного обліку відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяЮ. І. Дзюбановський