АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/4739/15 Головуючий: 1 інстанції Справа: № 641/3883/15-ц ОСОБА_1 Категорія: встановлення факту, Доповідач: Даниленко В.М.
що має юридичне значення
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

при секретарі: Каменській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 травня 2015 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи: ОСОБА_3, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року заявник ОСОБА_2 звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою, в якій вказував на те, що 29.07.2004 року померла його бабуся - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка постійно проживала та була зареєстрована, в тому числі й на день смерті, за адресою: АДРЕСА_1.

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 була тільки її донька - мати заявника ОСОБА_3

За свого життя 07.03.1997 року ОСОБА_5 був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 1056, згідно якого все належне їй майно ОСОБА_5 заповіла своєму онукові - заявнику ОСОБА_2

Він, заявник постійно проживав та був зареєстрований разом із померлою бабусею у квартирі № 5 житлового будинку № 1 по вул. Фрунзе у м. Харкові.

Після смерті бабусі він у встановлений законодавством шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини після померлої до нотаріальної контори не звернувся, оскільки вважав, що прийняв спадщину, як такий, що проживав разом зі спадкодавцем на день її смерті, та продовжував проживати у квартирі, яка входить до складу спадкового майна.

У 2006 році він звернувся до Восьмої Харківської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини після померлої ОСОБА_5

При цьому нотаріальною конторою було зроблено запит до КП «Жилкомсервіс» щодо зареєстрованих разом з померлою ОСОБА_5 осіб.

Згідно наданої на запит нотаріуса довідки КП «Жилкомсервіс» від 16.05.2006 року № 1501, станом на 29.07.2004 року у квартирі № 5 житлового будинку № 1 по вул. Фрунзе у м. Харкові була зареєстрована лише сама ОСОБА_5

Чому в зазначеній довідці в якості зареєстрованої особи не був указаний заявник, йому не відомо.

Згідно довідки КП «Жилкомсервіс» від 28.11.2008 року № 1529, з 18.08.1999 року по 12.04.2006 року він заявник проживав та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 разом зі своєю матірю ОСОБА_3, тобто він був зареєстрований у вказаній квартирі саме в той час, коли там проживала та була зареєстрована до своєї смерті спадкодавець ОСОБА_5

При цьому про реєстрацію ОСОБА_5 в зазначеній квартирі в цій довідці мова не йдеться.

Згідно довідки КП «Жилкомсервіс» № 7522/2/07-05 від 15.04.2015 року, наданої на запит адвоката, станом на 29.07.2004 року він, ОСОБА_2 постійно проживав та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, разом зі своєю матірю - ОСОБА_3

При цьому і в цій довідці вказано, що ОСОБА_5 була зареєстрована в кімнаті, площею 24,0 кв.м.

У квітні 2015 року він, ОСОБА_2 для оформлення спадщини після ОСОБА_5, померлої 29.07.2004 року, звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, проте листом від 10.04.2015 року №22/01-16 йому було повідомлено про розбіжність даних про реєстрацію місця проживання, що містяться в його паспорті та в довідках КП «Жилкомсервіс», а відтак з наданих ним документів встановити, чи дійсно він проживав зі спадкодавцем ОСОБА_5 на день її смерті і таким чином прийняв спадщину після померлої, встановити не уявляється можливим.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що помилкова інформація, яка наявна в КП «Жилкомсервіс», суперечить записам про реєстрацію місця проживання в його паспорті, та як наслідок перешкоджає реалізації ним законних прав на спадщину, що залишилася після ОСОБА_5, заявник ОСОБА_2 просив суд встановити значимий для нього як спадкоємця юридичний факт, а саме: факт постійного проживання станом на 29.07.2004 року його - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, у квартирі № 5 житлового будинку № 1 по вул. Фрунзе у м. Харкові.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 травня 2015 року було відкрито провадження у цивільній справі за вищевказаною заявою ОСОБА_2 та призначено її до розгляду в судовому засіданні по суті.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 травня 2015 року заяву ОСОБА_2, заінтересовані особи: ОСОБА_3, приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення залишено без розгляду, з підстав, передбачених ч. 6 ст. 235 ЦПК України, та розяснено заявнику ОСОБА_2 про можливість звернення до суду для вирішення ініційованого ним питання в порядку позовного провадження.

В апеляційній скарзі заявника ОСОБА_2 ставиться питання про скасування зазначеної ухвали районного суду, як незаконної, постановленої з порушенням норм цивільного процесуального законодавства, та направлення справи для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування своєї скарги апелянт ОСОБА_2 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішення питання, в якому ж саме порядку повинна розглядатися його заява про встановлення юридично значимого для нього факту, що призвело до безпідставного залишення цієї його заяви без розгляду.

Перевіривши законність і обгрунтованність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Залишаючи вищезазначену заяву ОСОБА_2 без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що в даному випадку має місце спір про право, а відтак встановлення юридично значимого для заявника факту, від якого залежить виникнення у нього права на спадщину, можливе лише в загальному порядку, тобто в позовному провадженні.

Судова колегія погоджується з таким висновком районного суду, оскільки цей висновок відповідає матеріалам справи та ґрунтується на законі.

Статтями ст.ст. 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право».

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За приписами частини 3 статті 15 ЦПК України суди розглядають цивільні справи, визначені у частині першій цієї статті, тобто віднесені законодавцем до їхньої компетенції, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Вирізняючими ознаками окремого провадження є несумісність із спором про право, відсутність сторін із протилежними інтересами, неможливість застосування низки правових норм та принципів, які притаманні позовному провадженню, а саме, щодо змагальності, диспозитивності, процесуальної рівності та інш.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки (виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб).

При цьому судове встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження можливе лише в тому разі, якщо встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право, підвідомчого суду.

Як розясненно в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно ч. 6 ст. 235, ч. 4 ст. 256 ЦПК України в разі, якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження виникає чи буде виявлений спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і розяснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Як вбачається з матеріалів цивільної справиАДРЕСА_2 у житловому будинку готельного типу № 1 по вул. Фрунзе у м. Харкові, є комунальною квартирою та має два особисті рахунки.

В кімнаті, житловою площею 24,0 кв.м. цієї квартири з 10.10.1986 року була зареєстрована та проживала ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка померла 29.07.2004 року (а.с. 7, 16, 17).

В іншій кімнаті, житловою площею 19,2 кв.м. цієї ж квартири станом на 29.07.2004 року були зареєстровані заявник ОСОБА_2, 20.06.1983 р.н,. та його мати - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5

Згідно заповіту ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 07.03.1997 року за реєстровим № 1056, спадкодавець ОСОБА_5 на випадок своєї смерті все належне їй майно заповіла ОСОБА_2 (а.с. 6).

При цьому, як вказував у своїй заяві та письмових поясненнях заявник ОСОБА_2, у встановлений законодавством шестимісячний строк він із заявою про прийняття спадщини за заповітом після ОСОБА_5, померлої 29.07.2004 року, до нотаріальної контори не звертався.

Як пояснила в судовому засіданні суду першої інстанції представник заінтересованої особи - ОСОБА_3, остання проживала разом зі своєю матірю - спадкодавцем ОСОБА_5 на день її смерті та фактично прийняла спадщину після неї. Крім того, ОСОБА_3, як не працездатна особа, має право на обовязкову частку у спадщині після своєї матері.

Даних про те, що спадкоємець ОСОБА_3 у встановлений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк зверталась до нотаріальної контори з заявою про відмову від спадщини, яка відкрилася після її матері ОСОБА_5, матеріали справи не містять і таких даних до суду апеляційної інстанції учасниками процесу не представлено.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в даному випадку спору про право на спадщину, а тому в межах своїх повноважень та у відповідності до приписів діючого цивільного процесуального законодавства залишив заяву ОСОБА_2 про встановлення юридично значимого для нього факту без розгляду, розяснивши останньому його право на звернення до суду для вирішення ініційованого ним питання на загальних підставах, тобто в порядку позовного провадження.

При цьому судова колегія вважає доцільним також зазначити, що вказаний висновок суду першої інстанції підтверджується й тим, що в травні 2015 року до суду звернулась Харківська міська рада Харківської області з клопотанням про залучення її до участі в розгляді справи, як претендента на спадщину після померлої ОСОБА_5, вважаючи її відумерлою, що безумовно свідчить про наявність спору про цивільне право, який у будь-якому випадку повинен розглядатися судом за правилами позовного провадження.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги заявника ОСОБА_2, наведених на її обґрунтування, до ці доводи апелянта, в даному випадку, є несуттєвими, прийняте районним судом по справі процесуальне рішення не спростовують і не містять передбачених законом підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, яка є предметом апеляційного оскарження.

Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: