Справа № 363/167/15 Головуючий у І інстанції Войнаренко Л. Ф.
Провадження № 22-ц/780/3174/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 08.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

08 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Данілова О.М.,

суддів: Мережко М.В., Суханової Є.М.,

при секретарі: Микитенко Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: редакція газети «Слово» про захист честі, гідності та ділової репутації,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 червня 2014 року на шпальтах газети «Слово» комунального підприємства «Редакція газети «Слово» мала місце публікація відкритого листа під назвою «Шановні мешканці Вишгородщини та міста Вишгорода» начебто від імені Вишгородської районної організації партії «УДАР ОСОБА_4», яка містила неперевірену інформацію стосовно позивача та інших депутатів Вишгородської районної ради, обраних від політичної партії «УДАР ОСОБА_4» та була викладена у наступних фразах: «… роз`яснити офіційну позицію місцевого осередку Політичної партії «УДАР» щодо діяльності таких депутатів, як ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9, які формально входять до фракції «Удар» в районній раді»; «…що дії цих депутатів суперечать вимогам Українського законодавства і нормам депутатської етики і моралі»; «… очевидними є такі негативні прояви у їхній поведінці: невідповідність політичних поглядів вказаних депутатів Вишгородської районної ради поглядам партії, від якої вони обиралися; діяльність, що суперечить Статуту партії «УДАР (Український ОСОБА_10 за Реформи) ОСОБА_4»; неетичність у своїх діях та виступах»; «… рішуче заявляємо про своє відмежування Вишгородської районної організації партії «УДАР (Український ОСОБА_10 за Реформи) ОСОБА_4» від діяльності депутатської фракції «УДАР» у Вишгородській районній раді»; «… залишаємо за собою право будь-якими законними способами захищати репутацію партії, яку дискредитує ганебна поведінка окремих депутатів, що прикриваються ім`ям партії».

Позивач вказує на те, що наведена у вищевказаній публікації інформація є неправдивою, недостовірною і такою що не відповідає дійсності. Ніяких рішень щодо його дій, діяльності фракції «УДАР» у Вишгородській районній раді Вишгородська районна організація Політичноїх партії «УДАР (Український ОСОБА_10 за Реформи) ОСОБА_4» та депутатів цієї фракції у районній раді на загальних зборах, конференції чи іншому органі керівництва районним осередком партії не приймалось, факти порушення ним або іншими депутатами їх фракції чинного законодавства України чи етичних норм поведінки не наведено.

Позивач стверджує, що наведені у публікації відомості принижують його честь, гідність і ділову репутацію його, як громадянина та депутата, оскільки характер висловлювань у статті створює стосовно нього негативне враження як про правопорушника, депутата, який не виконує свій громадський обов`язок та повноваження. Крім того, позивач стверджує, що внаслідок розповсюдження неправдивої інформації про нього у засобі масової інформації йому завдано моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях та яку він оцінює в 5000 грн.

30 липня 2014 року позивачу з відповіді редактора газети «Слово» на його запит стало відомо, що автором оскаржуваної публікації є голова Вишгородської районної організації партії «УДАР ОСОБА_4» ОСОБА_3.

Просив суд, визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, шкодить його діловій репутації як депутата районної ради та наносить шкоду його інтересам інформацію, вищевикладену у п`яти пунктах; зобов`язати відповідача спростувати надруковану на шпальтах газети «Слово» зазначену неправдиву інформацію шляхом опублікування в цій газеті спростування аналогічно на першій сторінці та принести публічні вибачення; стягнути з відповідача компенсацію за моральну шкоду у розмірі 5000 грн. та судові витрати.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23 березня 2015 року у задоволенні позову було відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючи на його незаконність та необґрунтованість, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 березня 2015 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 червня 2014 року на шпальтах газети «Слово» комунального підприємства «Редакція газети «Слово» мала місце публікація відкритого листа під назвою «Шановні мешканці Вишгородщини та міста Вишгорода» від імені Вишгородської районної організації партії «УДАР ОСОБА_4» (а.с.9).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 9 січня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до комунального підприємства «Редакція газети «Слово» про захист честі, гідності та ділової репутації відмовлено. Дане рішення колегією суддів в цивільних справах апеляційного суду Київської області від 25 лютого 2015 року залишено без змін. Судовими рішеннями вказано, що відкритий лист , опублікований в газеті «Слово» 21 червня 2014 року не є таким, що шкодить діловій репутації позивача та спричиняє моральну шкоду, жодного факту про вчинення позивачем конкретних дій, які би можна перевірити на предмет їх відповідності, вказана позивачем інформація не містить. Стаття носить оціночні судження (а.с. 118-126).

На підставі вищевикладеного, а також у звязку з тим, що позивачем не надано доказів про те, що дана публікація була підготовлена і підписана відповідачем ОСОБА_3, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та узгоджуються з вимогами чинного законодавства.

Відповідач ОСОБА_3 суду повідомив, що 12 квітня 2014 року позивачу, як члену партії «УДАР ОСОБА_4» на засіданні ради Вишгородської районної організації політичної партії «УДАР ОСОБА_4» було оголошено попередження про необхідність чіткого та своєчасного виконання доручень виконавчого комітету у зв`язку з неналежним та систематичним невиконанням доручень центрального виконавчого комітету партії, що є порушенням Статуту партії.

29 квітня 2014 року на засіданні ради Вишгородської районної організації політичної партії «УДАР ОСОБА_4» було вирішено питання про подання кандидатури позивача ОСОБА_2 на виключення з членів вказаної партії перед Київською обласною організацією політичної партії «УДАР ОСОБА_4» на підставі п. 3.10 Статуту партії. Безпосередньо до Київської обласної організації політичної партії «УДАР ОСОБА_4» зазначене подання було подано 08 травня 2014 року.

Рішенням Київської обласної організації політичної партії «УДАР ОСОБА_4», прийнятим на засіданні 31 травня 2014 року, ОСОБА_2 у відповідності з пунктом 3.12. Статуту партії було виключено з членів партії за порушення ним обов`язків члена партії , передбачених пунктом 3.10 Статуту. На вказані вище засідання ОСОБА_2 належно та завчасно викликався, проте на жодне з них не з`явився без поважних причин. Про прийняті щодо нього рішення партійних органів йому відомо, проте він їх свідомо ігнорує.

Відповідно до вимог ст. 27 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» ОСОБА_2, вже не будучи членом політичної партії «УДАР ОСОБА_4» не має права ні входити до складу депутатської фракції даної політичної сили у Вишгородській районній раді, ні очолювати вказану депутатську фракцію, оскільки це суперечить інтересам та устремлінням тієї частини виборців, які віддали свої голоси за цю партію. Відповідно до критеріїв ст. 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» це і є недотриманням вимог депутатської етики з боку позивача.

Відповідач зробив наголос і на тому, що у оскаржувані публікації в газеті «Слово» прізвище позивача згадується лише один раз, оскільки вся решта її змісту була районній раді, на порушення ними норм Статуту партії, вказувалося на відсутність координації діяльності депутатської фракції партії «УДАР» з керівництвом Вишгородської районної організації партії «УДАР ОСОБА_4».

Оскаржувана публікація є лише оціночними судженнями, що виражають його суб`єктивні думки і погляди про публічну депутатську діяльність певної групи депутатів, є критичною оцінкою, тобто висловлюваннями, які не містять фактичних даних, а відтак, вони не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, як цього вимагає у позові позивач. Субєктивні судження неможливо перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів). Критична ж оцінка певної діяльності, думки та судження не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди. До того ж, позивач не обґрунтував характеру, глибини та обсягу своїх моральних страждань, коли саме та в чому конкретно вони виразилися чи проявилися, якими доказами підтверджуються.

Як розяснено в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедент ній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

Крім цього, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 09 січня 2015 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 лютого 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_2 до комунального підприємства «Редакція газети «Слово» про захист честі, гідності та ділової репутації відмовлено.

Судовими рішеннями вказано, що відкритий лист , опублікований в газеті «Слово» 21 червня 2014 року не є таким, що шкодить діловій репутації позивача та спричиняє моральну шкоду, жодного факту про вчинення позивачем конкретних дій, які би можна перевірити на предмет їх відповідності, вказана позивачем інформація не містить. Стаття носить оціночні судження.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З урахуванням наведеного суд зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позову.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає обставинам справи, постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 березня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: