Справа № 161/5258/15-ц
Провадження № 2/161/2172/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Подзірова А.О., при секретарі Кубяк О.В., за участі пердставника позивача та відповідача, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.07.2008 року між банком та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір № Ф1-08/40960-1041 згідно якого відповідач отримала кредит в розмір 6000 грн. Позичальник зобовязалась здійснювати погашення заборгованості за користування кредитними ресурсами до 10 числа кожного місяця та повернути кошти до 01.07.2011 року, Проте, відповідач порушила умови договору шляхом несвоєчасної сплати процентів за користування кредитними ресурсами та не повернула кредитні кошти. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.01.2001 року з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» стягнуто 29 618, 40 грн.

За час виконання рішення суду позивачем нараховано відсотки та комісію за фактичний час використання кредитних коштів та штрафні санкції відповідно до умов кредитного договору № Ф1-06/40960-1041 від 02.07.2008 року. Донарахування відсотків, комісії, пені здійснено за період з 05.10.2009 року по 19.03.2015 року.

З врахуванням наведеного станом на 19.03.2015 року заборгованість відповідача становить 29 618,40 грн.

Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 29 618,40 грн. та понесені судові витрати по справі.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні просив суд, позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, надав письмове заперечення про невизнання позовних вимог позивача, просив суд застосувати строк позовної давності.

Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з кредитного договору,02.07.2008 року між банком та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір № Ф1-08/40960-1041, відповідно до якого, вона отримала кредит в розмірі - 6000 грн. (а.с. 7- 9 ).

З розрахунку заборгованості за договором вбачається, що станом на 19.03.2015 року заборгованість за кредитним договором становить 29 618,40 грн., яка складається з заборгованості по відсотках 2755,88 грн., заборгованості по комісії 3600 грн., нарахована пеня 23 262,52 грн. (4,5).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Перевіряючи доводи відповідача в частині застосування норм закону щодо позовної давності, суд виходять із наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

До вказаних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність в один рік відповідно до приписів пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним.

Згідно з умовами кредитного договору (пп.4.3, 4.7) з 1 по 10 число кожного місяця позичальник зобовязаний сплачувати проценти за користування кредитом, а також комісійну винагороду в сумі 150 грн.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, враховуючи, що за умовами договору погашення основного боргу, процентів кредиту та комісії повинно здійснюватись позичальником частинами до певного числа кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № Ф1-08/40960-1041 від 02.07.2008 року заборгованість за кредитом виникла з 05.10.2009 року, тобто слід вважати, що саме з цієї дати банк довідався про порушення свого права.

Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до вищезазначеного розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 востаннє сплачувала заборгованість за кредитом 07.12.2011 року.

Частиною 3 ст. 264 ЦК України передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Позивачем надано рішення Луцького міськрайонного суду від 28 січня 2010 року, з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно стягнута заборгованість 8348,45 грн. за договором № Ф1-06/40960-1041 від 02.07.2008 року укладеного також між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», з якого також вбачається, що ВАТ «Банком «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з позовом до відповідача 13.10.2009 року (а.с. 10,11).

За таких обставин вбачається, що 13.10.2009 року перебіг позовної давності по вказаним правовідносинам перервався і почався заново, відповідно до частини другої статті 264 Цивільного кодексу України.

Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом за договором № Ф1-08/40960-1041 від 02.07.2008 року, відповідачем нараховані відсотки з 08.10.2009 року по 06.12.2011 року у сумі 3010,72 грн. з врахуванням сплати вказаних відсотків 23.02.2010 року -300грн., 24.03.2010 року - 200 грн.,19.04.2010 року -100грн., та 14.05.2010 року -128 грн.(а.с.4).

Крім того, позивачем нарахована пеня за прострочення плати відсотків за користування кредитом за договором № Ф1-08/40960-1041 від 02.07.2008 року з 19.03.2014 року по 19.03.2015 року, з розрахунку суми простроченого кредиту 2755,88 грн., в сумі 10086,52 грн. (а.с. 5).

За таких обставин вбачається, що позивач зарахував сплату від позивача по відсотках останнього платежу - 14.05.2010 року. Таким чином, рахуючи вказану дату - 14.05.2010 року, моментом переривання строку позовної давності, враховуючи, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 06.04.2015 року, приписи ст. 257, п. 1 ч.2 ст. 258, ст.. 264, ч.3 ст. 267 ЦК України, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом та пені за прострочення плати відсотків за договором № Ф1-08/40960-1041 від 02.07.2008 року необхідно відмовити в звязку зі спливом (відповідно загальної до відсотків та спеціальної до пені) позовної давності.

Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті щомісячної комісії за користування кредитом за договором № Ф1-08/40960-1041 від 02.07.2008 року, відповідачем нарахована щомісячна комісія з 01.10.2009 року по 30.11.2011 року у сумі 3900 грн. з врахуванням сплати також і останнього платежу - 01.12.2010 року -221,52 грн.(а.с.4).

Крім того, позивачем нарахована пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по щомісячній комісії за договором № Ф1-08/40960-1041 від 02.07.2008 року з 19.03.2014 року по 19.03.2015 року, з розрахунку суми простроченої заборгованості по щомісячній комісії 3600грн., в сумі 13176 грн. (а.с. 5).

За таких обставин вбачається, що позивач зарахував сплату від позивача по комісії останнього платежу - 01.12.2010 року. Таким чином, рахуючи вказану дату - 01.12.2010 року, моментом переривання строку позовної давності, враховуючи, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 06.04.2015 року, приписи ст. 257, п. 1 ч.2 ст. 258, ст.. 264, ч.3 ст. 267 ЦК України, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості по сплаті комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасне погашення заборгованості по щомісячній комісії за договором № Ф1-08/40960-1041 від 02.07.2008 року необхідно відмовити в звязку зі спливом (відповідно загальної до відсотків та спеціальної до пені) позовної давності.

За таких обставин, суд вважає за необхідне в задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Заперечення представника позивача в судовому засіданні проти застосування позовної давності до вказаних правовідносин, оскільки на його думку, строк позовної давності переривався в звязку із сплатою відповідачем коштів на виконання рішення суду від 28.01.2010 року, не заслуговують на увагу, оскільки:

- вказаним рішенням стягнуті з відповідача кошти за договором № Ф1-06/40960-1041 від 02.07.2008 року, а ні за договором відповідно до позовної заяви № Ф1-08/40960-1041 від 02.07.2008 року;

- виказанні обставини переривання строку позовної давності відповідачем спростовуються довідкою начальника Першого ВДВС Луцького МУЮ від 17.06.2015 року, відповідно до якої від ОСОБА_1 був здійснений останній платіж 02.03.2012 року на депозитний рахунок Першого ВДВС Луцького МУЮ в рахунок стягнення заборгованості на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (а.с.41)

- виконання зобов'язання за договором щодо відсотків та комісії відповідно до договору № Ф1-08/40960-1041 від 02.07.2008 року передбачалося частинами у вигляді періодичних платежів, а відповідач не вчинив дії, що свідчать про визнання всіх інших (невизнаних) частин платежів,

- визнання відповідачем основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог позивача зокрема, процентів, комісії а так само і пені.

Враховуючи, що визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності, суд не враховує квитанцію від 27.05.2015 року про сплату позивачем з призначенням платежу «пеня за договором № Ф1-08/40960-1041 від 02.07.2008 року, згідно рішення суду №2-896/10 від 28.01.2010 року (а.с. 40) оскільки строк позовної давності по можливим вимогам позивача сплинув 14.05.2011 року по стягненню пені за прострочення плати відсотків та 01.12.2011 року - по стягненню пені за несвоєчасне погашення заборгованості по щомісячній комісії за договором № Ф1-08/40960-1041 від 02.07.2008 року.

Вказана позиція також відображена у постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 №6-20цс14 та постанові пленуму ВГС України від 29.05.2013 року N 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів".

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 257, 261, 264, 267, 509, 510, 526, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 03.07.2015 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду ОСОБА_4