АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4729/15
Справа № 642/1749/15-ц 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: сімейні Доповідач: Сащенко І.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря - Калюжної Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 15 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позову зазначила, що відповідач починаючи з 10 березня 2014 року не надає належної допомоги на утримання дитини. Крім аліментів, дитина потребує додаткових коштів на лікування, придбання медикаментів, належного годування, купівлі одягу, відвідування дитячих садків, факультативів, спортивних секцій, тощо. Їй не відомо де відповідач працює, але його заробіток дорівнює 8000 - 10000 грн. кожного місяця.

Просила стягнути з ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 починаючи з 10 березня 2014 року та до його повноліття у твердій грошовій сумі 2000 грн. та стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на лікування дитини в сумі 500 грн.

В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала.

Відповідач проти задоволення позову заперечував частково та пояснив, що він добровільно надавав позивачці допомогу на утримання неповнолітнього сина. У теперішній час він працевлаштувався, заробітку ще не отримував. Заробіток повинен бути у межах 2000 грн., а тому він не спроможний сплачувати запропоновані позивачкою аліменти і додаткові витрати на утримання дитини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 15 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 10.03.2015 року до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що він офіційно працевлаштований, отримує заробітну плату в сумі 1400 грн., а тому не може сплачувати аліменти на утримання сина в сумі 1000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Посилається на те, що рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм права. Вказує, що є всі підстави для стягнення аліментів на утримання дитини в сумі 2000 грн. та додаткових витрат по 500 грн. щомісячно за останній рік з 10.03.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Той факт, що відповідач під час розгляду справи працевлаштувався, на її думку, правового значення для вирішення справи не має.

Судова колегія, вислухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 та стягуючи з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач спроможний та повинен сплачувати вказані кошти.

Проте повністю погодитись з таким висновком судова колегія не може.

Встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 29.05.2012 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано ( а.с. 6 ).

Дитина - ОСОБА_7 народився 17 січня 2011 року, батьками його вказані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ( а.с. 7 ).

Відповідно до вимог ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 2 ст. 182, ч. 1 ст. 183, ст. 184 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

ОСОБА_4 просила стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі 2000 грн. (а.с. 1 - 2 ).

Проте, згідно довідок ТОВ «Укртранссигнал», копії трудової книжки, ОСОБА_5 працює на підприємстві з 05.05.2015 року на посаді печатника трафаретної продукції, отримує заробітну плату в сумі 1400 грн. ( а.с. 29, 44 - 46 ).

Суд першої інстанції на це уваги не звернув та помилково вирішив справу, стягнувши кошти в твердій грошовій сумі.

Посилання ОСОБА_4 на те, що крім офіційного працевлаштування ОСОБА_5 отримує інші види доходу, а також те, що з відповідача мають бути стягнуті додаткові витрати на утримання дитини і всі ці кошти стягнуті за останній рік з 10.03.2014 року, а не з дня звернення з позовом до суду - судовою колегією не приймаються.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів на підтвердження того, що відповідач отримує інші види доходу, крім заробітної плати за основним місцем працевлаштування, доказів на підтвердження понесення додаткових витрат на утримання сина позивачкою не надано.

За таких обставин, рішення суду підлягає зміні - розмір стягнутих аліментів визначенню в частці від доходу відповідача, а не в твердій грошовій сумі.

Судова колегія при вирішенні спору щодо визначення розміру стягуваних аліментів керується принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, відповідно до яких дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків.

Відмова в задоволенні позову з підстав невірного визначення позивачкою норми матеріального права, на підставі якої з відповідача мають стягуватися аліменти може позбавити неповнолітню дитину належного матеріального забезпечення та порушити права дитини, передбачені законодавством України та міжнародними договорами.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.3; 309 ч.1 п.4; 313; 314; 316, 317, 319, 325 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 15 травня 2015 в частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню - змінити.

Стягувати з ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1:4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 березня 2015 року та до його повноліття.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді