Справа № 182/9872/14-ц
Провадження № 2/0182/644/2015
09.07.2015 року м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області
у складі: головуючого - судді Шестакової З.С.
при секретарі - Пометій Є.Т.
за участю: позивача - ОСОБА_1
представника позивача - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, суд
ОСОБА_1 з 01 вересня 1993 року був зарахований на посаду завідуючого відділом суспільно-політичним життям в редакції газети „Південна Зоря, правонаступником якої є КП „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3.
Наказом № 65 від 01 грудня 2014 року був звільнений з роботи з посади завідуючого агропромисловим відділом за п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скороченням штатної чисельності працівників КП „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3.
ОСОБА_1 вважає дане звільнення незаконним з наступних підстав.
Так, на його думку, відповідно до вимог ст. 42 КЗпП України він має переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у звязку із скороченням чисельності чи штату працівників, оскільки він має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, тривалий безперервний стаж роботи на даному підприємстві понад 20 років.
До того ж, керівництвом не враховано, що він є інвалідом армії і користується пільгами, згідно із законодавством України.
Крім того, при його вивільненні не було взято до уваги, що за свою трудову діяльність він виконував різноманітну роботу і має досвід в різних сферах діяльності КП „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3, що свідчить про можливість на сьогодні заміщувати декілька спеціалістів і тим самим вирішувати проблему, яка повязана із ефективним використанням майна та економії коштів підприємства.
Також, в порушення ст. 49-2 ч. 3 КЗпП України йому не була запропонована інша робота на тому ж підприємстві.
Так, на час його попередження про звільнення та самого звільнення на підприємстві існувала посада завідуючого відділом суспільно-політичного життя, яку раніше займала ОСОБА_4 та після призначення її виконуючою обовязки директора КП „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3 залишалася вільною. Він мав можливість виконувати роботу завідуючого відділом суспільно-політичного життя на час виконання ОСОБА_4 обовязків виконуючого обовязки директора КП „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3, оскільки з вересня 1993 року по жовтень 1999 року працював на даній посаді. Крім того, на підприємстві була вакантна посада директора.
Так як позивач вважає своє звільнення незаконним, проведеним із порушенням вимог трудового законодавства, та таким, що порушує його трудові права, він просив поновити його на
роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.
Під час судового засідання позивач та його представник підтримали позовні вимоги, зменшили розмір моральної шкоди до 1 000 грн. та просили їх задовольнити у повному обсязі.
КП „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3 з позовом ознайомлена, про день розгляду справи шість раз повідомлялася: 05 лютого 2015 року, 03 квітня 2015 року, 08 квітня 2015 року, 17 червня 2015 року, 03 липня 2015 року та 09 липня 2015 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки (а.с.16,28,29,53,54,70,88).
Представник відповідача в судове засідання жодного разу не зявився.
Виконуюча обовязки директора КП „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3 ОСОБА_4 неодноразово надавала суду свої заперечення на позов ОСОБА_5, а саме, 12 лютого 2015 року, 02 квітня 2015 року, 26 червня 2015 року та 06 липня 2015 року (а.с.18-21,30-33,71,72,85,86), в яких позовні вимоги позивача не визнала, вважаючи звільнення ОСОБА_5 законним та проведеним відповідно до діючого законодавства. До того ж, позивач не мав переважного права на залишення на роботі у звязку із відсутністю будь-якої праці на підприємстві протягом тривалого часу, а також через відсутність вакантних посад, які могли б бути йому запропоновані. Посада завідуючого відділом суспільно-політичного життя не могла бути запропонована ОСОБА_5, так як зберігається за ОСОБА_4, яка згідно з розпорядженням голови районної ради з 03 січня 2013 року була призначена виконуючим обовязки директора КП „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3 на період вакантності посади директора підприємства, з виплатою різниці між його фактичним окладом (завідувача відділом) та посадовим окладом директора підприємства.
У КП „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3 на той час була і залишається зараз одна вакантна посада директора КП „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3, якого згідно із Статутом підприємства призначає засновник - Нікопольська районна рада.
Також вважає, що ОСОБА_5 не була заподіяна моральна шкода, оскільки дії КП „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3 були законними та обґрунтованими. Тому просила суд в позові ОСОБА_1 відмовити.
За згодою позивача та його представника суд вважає доцільним провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Заслухавши думку позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно ст. 40 п. 1 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:
-змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Згідно із розясненнями, наданими у ч. 1 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року „Про практику розгляду судами трудових спорів, розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що
власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести
працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 з 01 вересня 1993 року по 01 грудня 2014 року знаходився у трудових відносинах з КП „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3 де спочатку
працював на посаді завідуючого відділом суспільно-політичного життя в редакції газети „Південна Зоря, правонаступником якої є КП „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3; з 01 жовтня 1999 року - виконуючим обовязки відповідального секретаря заступника редактора газети „Південна Зоря; з 05 травня 2000 року - заступником редактора, відповідальним секретарем редакції газети; з 09 квітня 2004 року - завідуючим агропромисловим відділом КП „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3 (а.с.6,7).
З метою підвищення ефективності використання майна спільної власності територіальних громад Нікопольського району, враховуючи пропозиції та рекомендації постійних комісій, Нікопольською районною радою 27 серпня 2014 року було прийнято рішення „Про затвердження структури та штатного розпису КП „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3, відповідно до якого була скорочена посада завідуючого агропромисловим відділом (а.с.44).
Зіставивши штатні розписи КП „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3 станом на 27 березня 2013 року (а.с.78,79) та 27 серпня 2014 року (а.с.44), вбачається, що з 27 серпня 2014 року у КП „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3 скорочена одна штатна одиниця завідуючого агропромисловим відділом.
У судовому засіданні ОСОБА_1 не спростовував той факт, що на підприємстві дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, а саме, скорочення штатної чисельності працівників КП „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3.
Наказом КП „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3 № 50 від 28 серпня 2014 року завідуючий агропромисловим відділом ОСОБА_1 був попереджений про наступне вивільнення в строк, передбачений ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України не пізніше ніж за два місяці, а саме 01 вересня 2014 року (а.с.45), що не спростовувалось позивачем.
Одночасно з попередженням про наступне вивільнення ОСОБА_5 не пропонувалась інша робота на тому ж підприємстві, через відсутність можливості переведення працівника на іншу роботу, що було відображено у наказі № 50 від 28 серпня 2014 року.
Наказом КП „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3 № 65 від 01 грудня 2014 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи завідуючого агропромисловим відділом на підставі ст. 40 п. 1 КЗпП України (скорочення чисельності) з 01 грудня 2014 року (а.с.46).
Згідно із ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
У судовому засіданні позивач показав, що йому взагалі не пропонувалась інша робота на даному підприємстві. Він вважає, що на час його попередження про звільнення та самого звільнення на підприємстві була не зайнятою посада завідуючого відділом суспільно-політичного життя, яка після призначення ОСОБА_4М виконуючою обовязки директора КП „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3 залишалася вільною, та яку він мав можливість виконувати, оскільки з вересня 1993 року по жовтень 1999 року працював на даній посаді.
З наявних у справі доказів не вбачається, що відповідач пропонував ОСОБА_5 іншу роботу.
У своїх запереченнях виконуюча обовязки директора ОСОБА_4 вказала на те, що у КП „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3 була одна вакантна посада директора КП „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3, якого згідно із Статутом підприємства призначає засновник - Нікопольська районна рада (а.с.85,86).
В той же час, виконуюча обовязки директора підприємстваОСОБА_4 не надала суду будь-яких доказів про неможливість переведення позивача, за його згодою, на іншу роботу або її пропозицію засновнику щодо розгляду кандидатури ОСОБА_5 на посаду редактора КП „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3, зважаючи на те, що він займав посади на даному підприємстві, які давали йому можливість зайняти вакантну посаду.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В той же час доказів, які б доводили обставини відповідача, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позову, останнім суду не надано.
Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Таким чином, суд приходить висновку, що відповідач розпорядився своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд та не довів обставини відсутності у КП „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3 іншої роботи, яка могла бути запропонована ОСОБА_5
Суд не може взяти до уваги доводи позивача в тій частині, що він мав переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у звязку із скороченням чисельності чи штату працівників, оскільки наказом КП „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3 № 50 від 28 серпня 2014 року на виконання рішення Нікопольською районною радою від 27 серпня 2014 року „Про затвердження структури та штатного розпису КП „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3 була скорочена одна посада завідуючого агропромисловим відділом, яку займав лише позивач.
Враховуючи викладене, суд вважає, що звільнення ОСОБА_5 було проведено з порушення вимог чинного законодавства, а тому він підлягає поновленню на роботі.
Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
На виконання ухвали суду від 17 червня 2015 року у відповідача була витребувана довідка про середній заробіток ОСОБА_5 за два повних місяца роботи до його звільнення (а.с.65).
КП „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3 було надано суду довідку про середньоденну заробітну плату позивача, яка становить 56,65 грн. (а.с.73,76).
В той же час, згідно довідки № 249 від 10.12.2014 (Додаток 3 до порядку), яка була видана КП „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3 позивачу для реєстрації як безробітного в Нікопольському МРЦЗ, його середньоденна заробітна плата становить 105,08 грн. (а.с.89).
У судовому засіданні позивач вказав на те, що його заробітна плата, зазначена у довідці № 249 від 10.12.2014 відповідає дійсності, в той час, як відомості про його заробітну плату в довідці наданій суду не вірні.
Для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд приймає до уваги довідку № 249 від 10.12.2014 (Додаток 3 до порядку), яка була видана КП „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3 ОСОБА_5 для реєстрації в Нікопольському МРЦЗ (а.с.89).
Час вимушеного прогулу ОСОБА_5 складає 151 робочий день.
Середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 грудня 2014 року по 09 липня 2015 року складає 15 867,08 грн. (151 робочий день х 105,08 грн. - середньоденна заробітна плата = 15 867,08 грн.).
При звільненні ОСОБА_5 йому була виплачена одноразово вихідна допомога в розмірі 1 218,00 грн. (а.с.89), яку суд зараховує в рахунок суми, підлягаючій виплаті.
Отже, до виплати підлягає сума в розмірі 14 649,08 грн. (15 867,08 грн. 1 218,00 грн.), яка повинна бути стягнута з відповідачаКП „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3.
Також, підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення моральної шкоди. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Дійсно, в звязку з тим, що КП „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3 порушило законні права ОСОБА_5 при звільненні його з роботи, він переніс моральні страждання, втратив нормальні життєві звязки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
З урахуванням викладених обставин, суд, з огляду на вимоги розумності і справедливості, дійшов висновку, що розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з КП „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3 на користь позивача повинний складати 1 000 грн.
Згідно ст. 88 ЦПК України з КП „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 14, 15, 57, 60, 61, 88, 147, 209, 212, 214-215, 218, п. 2,4 ч. 1 ст. 367 ЦПК, 40, 49-2 ч. 3, 232, 233, 235, 2371 КЗпП України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати незаконним та скасувати наказ № 65 від 01 грудня 2014 року про звільнення ОСОБА_1.
Поновити ОСОБА_1 на посаді завідуючого агропромисловим відділом Комунального підприємства „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3 з 01 грудня 2014 року.
Стягнути з Комунального підприємства „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3 зоря на користь ОСОБА_1 середній заробіток на час вимушеного прогулу 14 649 (чотирнадцять тисяч шістсот сорок девять) грн. 08 коп. і відшкодування моральної шкоди 1 000 (одна тисяча) грн..
Рішення в частині поновлення на роботі та виплати середньомісячного платежу в сумі 2 311 (дві тисячі триста одинадцять) грн. 76 коп. підлягає негайному виконанню.

Стягнути з Комунального підприємства „Телерадіокомпанія „ОСОБА_3 зоря на користь держави судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за заявою відповідача, яка може бути подана протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_6