Справа № 212/2509/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2015 року м. Кривого Рогу Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Колочко О.В.,

секретарі судового засідання Курделяс А.А.,

за участі сторін:

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні квартирою,

В С Т А Н О В И В:

10 квітня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житлом, усунення перешкод в користуванні квартирою та зняття з реєстрації.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. За згодою ОСОБА_1 відповідача, який на той час був чоловіком дочки позивача, було зареєстровано в спірній квартирі. В 2012 році дочка позивачки та відповідач шлюб розірвали, ОСОБА_2 забрав речі і пішов з квартири, адресу та засоби звязку не повідомив, а тому зняття з реєстрації у добровільному порядку є неможливим. Позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вищезазначеною квартирою, в звязку з вибуттям на інше постійне місце проживання та зняти його з реєстраційного обліку, оскільки факт реєстрації в належній позивачу квартирі ОСОБА_2 створює значні перешкоди в користуванні квартирою, крім того позивач несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Судові витрати просить віднести на рахунок позивача.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила задовольнити позов.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вправі постановити заочне рішення.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, що підтверджується копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 5)

Відповідно довідки ТОВ «КК «ДОМ-КОМ» від 19 березня 2015 року в квартирі АДРЕСА_3, власником якої є ОСОБА_1, зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зять власника (а.с. 7).

В судовому засіданні встановлено, що шлюб між дочкою позивача ОСОБА_3 та відповідачем по справі розірвано 21 лютого 2012 року, актовий запис № 26.

Як вбачається з копії акту від 19 березня 2015 року, складеному мешканцями будинку № 34 по вулиці Ватутіна в м. Кривий Ріг, та затвердженому працівниками КК «ДОМ-КОМ», ОСОБА_2 не мешкав та не мешкає за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.6).

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 391 ЦК України, власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач, будучи власником житлового приміщення, не може в повній мірі володіти, розпоряджатись та користуватись належним їй на праві власності майно, оскільки в приміщенні зареєстрований відповідач, в звязку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Що стосується вимог про зняття відповідача з реєстрації в задоволенні цієї частини позову слід відмовити, так як відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є підставою для звернення позивача до Головного управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області для вирішення зазначеного питання.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 321, 391 ЦК України, ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 10, 60, 208, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні квартирою задовольнити частково.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування належною їй квартирою № 27 будинку № 34 по вулиці Ватутіна в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області, визнавши ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування квартирою № 27 будинку № 34 по вулиці Ватутіна в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії вказаного рішення.

Апеляційна скарга може бути подана позивачем до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду складено та підписано 07 липня 2015 року.

Суддя: О. В. Колочко