АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року м. Дніпропетровськ Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення сум за договорами банківських вкладів, -

В С Т А Н О В И Л А:

09 вересня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення сум за договорами банківських вкладів, та з урахуванням збільшення позовних вимог просила суд стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" суму банківського вкладу за договором банківського вкладу SAMDN4279 "Стандарт" від 01.04.2013 року в розмірі 20 000 дол. США з нарахованими відсотками за користування коштами в розмірі 3301,93 дол. США, а разом 23301,93 дол. США; стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" суму банківського вкладу за договором банківського вкладу SAMDN4597 "Стандарт" від 01.04.2013 року в розмірі 9000 дол. США з нарахованими відсотками за користування коштами в розмірі 1485,86 дол. США, а разом 10 485,86 дол. США; стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 1945 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що нею було укладено два договори банківського вкладу з відповідачем на суми 20 000 дол. США та 9000 дол. США. В лютому 2014 року позивач звернулася до банку з вимогою дострокового розірвання договору та повернення депозиту, проте в березні 2014 року їй було повідомлено про відмову щодо дострокового розірвання договору. В травні 2014 року позивач надіслала вимогу про повернення банківського вкладу, проте на сьогоднішній день її вимога не задоволена та вклад не повернуто.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2015 року ухвалено: в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення сум за договорами банківських вкладів - відмовити.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги, а саме: стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_2 суму банківського вкладу за договором банківського вкладу SAMDN4279 "Стандарт" від 01 квітня 2013 року в розмірі 20 000 дол. США з нарахованими відсотками за користування банком коштами в розмірі 3301,93 дол. США, а разом 23301,93 доларів США; стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_2 суму банківського вкладу за договором банківського вкладу SAMDN4597 "Стандарт" від 01 квітня 2013 року в розмірі 9000 дол. США з нарахованими відсотками за користування банком коштами в розмірі 1485,86 дол. США, а разом 10 485,86 доларів США; стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати, а саме: витрати на правову допомогу в розмірі 1945 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, вважає за необхідне її задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду повністю не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 квітня 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ "ПриватБанк", від імені якого договір укладено ОСОБА_4, яка обіймала посаду провідного менеджера/спеціаліста з обслуговування клієнтів відділення № 55 "Саки" Кримського регіонального управління банку, було укладено договір SAMDN4279 "Стандарт", згідно якого позивач передала банку суму вкладу 20000 дол. США зі строком на 184 дні зі сплатою процентів за користування 8,5% річних. Того ж дня, 01.04.2013 року між ОСОБА_2 та відповідачем, від імені якого договір укладено ОСОБА_4, яка обіймала посаду провідного менеджера/спеціаліста з обслуговування клієнтів відділення № 55 "Саки" Кримського регіонального управління банку, було укладено ще один договір банківського вкладу SAMDN4597 "Стандарт" на суму 9000 дол. США строком на 184 дня зі сплатою 8,5 % річних. Згідно копій квитанцій, грошові кошти в розмірі 20 000 дол. США та 9000 дол. США було внесено на рахунки позивача у ПАТ КБ "ПриватБанк". 07 травня 2014 року позивач надіслала на адресу відповідача вимогу про повернення вкладів, на що отримала відповідь № 20.1.0.0.0/7-20140611/43 від 11.06.2014 року про необхідність чекати доки працівники банку проводять перевірку необхідних даних для надання їй відповіді.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до положень ч. 1 ст. 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України. На виконання вищевказаного Закону та ряду інших законів і нормативно-правових актів Правлінням Національного банку України 06.05.2014 року було прийнято постанову № 260 "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя". Відповідно до п. 5 постанови НБУ № 260 банки, в тому числі ПАТ КБ "Приватбанк", зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів. Рішенням Центрального банку Російської Федерації (Банк Росії) № РН-33/I від 21.04.2014 року, також було припинено з 21.04.2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ "ПриватБанк". За законодавством України, чинність на окупованій території Автономної Республіки Крим нормативних актів Російської Федерації не визнається, та вони не підлягають виконанню. В той же час, наявність вказаного рішення банку Росії щодо припинення діяльності на території АРК ПАТ КБ "ПриватБанк" унеможливлювало діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та міста Севастополя - філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПриватБанк". Таким чином, відокремлений підрозділ ПАТ КБ "ПриватБанк" на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АРК та міста Севастополя. Крім того, окупаційна влада ще з травня 2014 року фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ "ПриватБанк", що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПриватБанк", а саме: приміщень банку, банкоматів, терміналів, банкоматів, транспортних засобів та інше У зв'язку з цим відповідач не мав доступу до свого майна, що призначене для діяльності банківської установи на території АРК, не мав доступу до договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, документів каси, готівки. Були арештовані також права за зобов'язаннями банку, у тому числі і права вимоги, і борги за всіма зобов'язаннями. Крім того, відповідно до постанов ДР Республіки Крим № 2085-6/14 від 30.04.2014 року, № 2474-6/14 від 03.09.2014 року, до майна, яке підлягає націоналізації, та обліковується як власність Республіки Крим, віднесено також майно ПАТ КБ "ПриватБанк", що знаходиться на території АРК та міста Севастополя. З цих причин відповідач також не мав можливості здійснювати банківську діяльність на окупованій території. У засобах масової інформації неодноразово оприлюднювалася офіційна інформація, що майно ПАТ КБ "ПриватБанк", яке знаходиться на території Криму, буде реалізоване, а за рахунок цих коштів здійснюватиметься розрахунок з клієнтами відповідача. Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Таким чином, Законом України встановлено, на кого саме покладається відповідальність за відшкодування шкоди у результаті окупації. 02.04.2014 року було прийнято Федеральний Закон № 39-ФЗ "Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя". Метою цього Закону є забезпечення захисту інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, що зареєстровані та (чи) діють на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя станом на 16.03.2014 року. У відповідності до ст. 4 цього Закону, Державна корпорація "Агентство з страхування вкладів" заснувало Агента у формі автономної некомерційної організації з метою реалізації цього Федерального закону, передає йому майно, видає щодо Агента розпорядчі акти та здійснює інші повноваження, що передбачені цим Федеральним законом. Рішення Центрального банку Російської Федерації (Банк Росії) № РН-33/I від 21.04.2014 року, стало підставою для придбання автономною некомерційною організацією "Фонд захисту вкладників" (АНО "ФЗВ") прав (вимог) по зобов'язанням банку і здійснення компенсаційних виплат у порядку, встановленому статтями 7 та 9 Федерального Закону від 02.04.2014 року № 39-ФЗ. Згідно з ст. 7 Федерального Закону № 39-ФЗ Банком Росії направлено на адресу АНО "ФЗВ" повідомлення про виникнення підстав для придбання АНО "ФЗВ" прав (вимог) по вкладам, що розміщені в структурних підрозділах банків. Таким чином, АНО "ФЗВ" взяв на себе зобов'язання, здійснювати компенсаційні виплати у тому числі клієнтам філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПриватБанк", поза волею відповідача. У відповідності до систематичних повідомлень, що розміщував АНО "ФЗВ" на своєму офіційному сайті - http://fzvklad.ru/- АНО "ФЗВ" замінив ПАТ КБ "ПриватБанк" за всіма зобов'язаннями відповідача, що укладалися працівниками Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПриватБанк" - не лише депозитними, але і за орендними, кредитними та іншими. Так, на сайті було розміщено номер рахунку АНО "ФЗВ", на який пропонувалось здійснювати зарахування заборгованості та чергових платежів за кредитним договорами, що укладалися Кримською філією банку - http://www.fzvklad.ru/news/27/. Також неодноразово АНО "ФЗВ" зазначалось, що виплата компенсацій вкладникам ПАТ КБ "ПриватБанк" буде здійснюватися за рахунок майна відповідача на території АРК. Ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 21.04.2014 року АНО "ФЗВ" було передано в довірче управління майновий комплекс філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПриватБанк", у зв'язку з чим АНО "ФЗВ" користується, володіє розпоряджається всім майном ПАТ КБ "ПриватБанк", що знаходиться на території АРК та міста Севастополя: нерухомістю, транспортом, банкоматами, терміналами, грошовими коштами, правами за всіма зобов'язаннями, а не лише депозитами. Вказана обставина підтверджується інформацією, розміщеною на сайті АНО "ФЗВ" - http://www.fzvklad.ru/news/27/. Ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 04 червня 2014 року АНО "ФЗВ" призначено управляючим майном банку за всіма договорами (у тому числі депозитними, кредитними, іншим залученим коштам, орендними та т.і.), а також АНО "ФЗВ" ухвалою суду уповноважено здійснювати угоди щодо майна банку. Також в ухвалі вказано, що АНО "ФЗВ" передано права виконавчих органів банку щодо майнового комплексу банку на території АРК та міста Севастополя. Отже, вищевказані факти у сукупності свідчать про те, що зобов'язання за договорами з ПАТ КБ "ПриватБанк", укладеними працівниками філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПриватБанк", виконує АНО "ФЗВ", за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та міста Севастополь. Тому, ПАТ КБ "ПриватБанк" фактично є неналежним відповідачем у справі, а тому в задоволені позовних вимог слід відмовити.

Судова колегія не погоджується з обґрунтуванням висновків суду першої інстанції.

Зважаючи на визнання судового рішення безпідставним в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції відповідно до роз'яснень, наданих в п.19 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" № 12 від 24.10.2008 року, підлягає зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про безпідставність висновків суду першої інстанції щодо визнання ПАТ КБ "Приватбанк" неналежним відповідачем та необхідності звернення позивача з позовом до створеного на території Криму "Фонду захисту вкладників" та безпосередньо до Російської Федерації, як до держави, що здійснює окупацію, оскільки із договорів банківського вкладувід 01 квітня 2013 року № SAMDN4279 "Стандарт" та № SAMDN4597 "Стандарт" вбачається, що вони були укладені позивачем з ПАТ КБ «ПриватБанк», який розташований і діє на території України у м. Дніпропетровську.

Тому вказане обґрунтування висновків суду першої інстанції слід вилучити з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, що не впливає на правильність цього рішення щодо відмови позивачу у задоволенні позову до банку.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі п.п.1-4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції змінює в частині обґрунтування висновків суду першої інстанції.

Спірні правовідносини між сторонами виникли щодо повернення банківського вкладу.

Як вбачається зі справи, позивач з врахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути з банку грошові кошти станом на 01 лютого 2015 року (а.с.54-55), які складаються з сум банківського вкладу за договором банківського вкладу SAMDN4279 "Стандарт" від 01 квітня 2013 року в розмірі 20 000 доларів США з нарахованими відсотками за користування банком коштами в розмірі 3301,93 доларів США, а разом 23301,93 доларів США та з сум банківського вкладу за договором банківського вкладу SAMDN4597 "Стандарт" від 01 квітня 2013 року в розмірі 9000 доларів США з нарахованими відсотками за користування банком коштами в розмірі 1485,86 доларів США, а разом 10 485,86 доларів США.

На підтвердження позовних вимог позивач надала ксерокопії вказаних договорів та ксерокопії квитанцій перерахування банку вказаних сум депозиту (а.с.6-8).

В позовній заяві позивач зазначала про те, що вказані договори неодноразово за її бажанням пролонговувалися.

В матеріалах справи є вимога позивача до ПАТ КБ «ПриватБанк» від 07 травня 2014 року про повернення депозитного вкладу на загальну суму 29 000 доларів США (а.с.10) та докази направлення письмової вимоги відповідачу (а.с.11). На вказану вимогу ПАТ КБ «ПриватБанк» направив позивачу відповідь за № 20.1.0.0.0/7-20140611/43 від 11.06.2014 року про необхідність чекати доки працівники банку проводять перевірку необхідних даних для надання їй відповіді (а.с.12).

Інших належних та допустимих доказів у справі щодо наявності залишків грошових коштів на рахунках позивача згідно зазначеним договорам банківського вкладу, в матеріалах справи не має.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

У відповідність ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Частини 2 ст.1060 ЦК України - за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Згідно ч.1 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Згідно ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки, за договором банківського рахунку - поточні рахунки.

Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно правовим позиціям Верховного Суду України, - письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошових сум підтверджується договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки.

Згідно ч.3 ст. 10, ст.ст. 57-60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази повинні бути належними і допустимими.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

За розглядом цієї справи позивач зобов'язаний довести укладення договору банківського вкладу, порушення банком умов договору банківського вкладу, наявність та розмір грошових коштів на депозитних вкладах позивача, які позивач просить суд стягнути з відповідача.

Аналізуючи докази у справі, судова колегія дійшла висновку, що позивач не довела свого позову, оскільки не надала доказів порушення банком умов договору банківського вкладу тому, що в матеріалах справи відсутні докази відмови відповідача у поверненні депозиту; в матеріалах справи відсутні докази наявності грошових коштів на депозитних вкладах позивача та який їх розмір, оскільки відсутня виписка з особового рахунку позивача про рух коштів та залишок коштів.

Таким чином, судова колегія не вбачає підстав для задоволення позову за його недоведеністю.

Обґрунтування вимог позивача та апелянта не дають підстав для задоволення позову, а тому і підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

З вищенаведених мотивів в іншій частині рішення суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову та розподілу судових витрат - залишається без змін.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1-4 ч.1 ст.309, ст.316, ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2015 року - змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову.

В решті рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2015 року - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь