Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/685/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Єгорова С. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

16.06.2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі: головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Письменного О.А., Фомічова С.Є.

із секретарем: Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 січня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (надалі по тексту А-Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № А37KRM50970182 в розмірі 17348,46 грн. та судових витрат.

В обґрунтування позову зазначено, що 25.05.2012 року між сторонами укладено кредитний договір №А37KRM50970182, згідно якого відповідачем отримано кредит у розмірі 6459,01 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

В порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання належним чином не виконує.

Станом на 14.08.2014 року заборгованість відповідача перед банком складає 17348,46 грн., в тому числі: 6459,01 грн. - заборгованості по кредиту; 4,40 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1937,76 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом; 7644,98 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 802,31 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20.01.2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість в сумі 17348,46 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що суд неповно зясував усі фактичні обставини справи та не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам. Суд поклав на відповідача обовязок доказування власної невинуватості, чим порушив юридичну рівність сторін перед законом і судом, оскільки позивач повинен довести отримання нею кредиту та правомірність нарахування боргу. Відповідач заявляла про фальшивість доказів отримання нею кредиту, посилалась на те, що кредитні кошти отримані іншою особою за підробленим паспортом на її ім"я. Ці обставини належним чином не перевірено. Суд не взяв до уваги, що нею було втрачено паспорт і отримано новий, а позивачем на підтвердження своїх доводів було надано копію підробленого паспорту із вклеєною фотокарткою іншої особи та документи, які відповідач не підписувала.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідача та її представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, представників А-Банка, які заперечували проти скасування рішення суду, вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав доведеними обставини, що на підставі заяви позичальника № А37KRM50970182 від 25.05.2012 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір на споживчі цілі, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 6459,01 грн. на придбання ноутбуку, строком на 12 місяців з 25.05.2012 року по 24.05.2013 року, та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, із встановленим графіком погашення кредиту та щомісячною сплатою 700,09 грн. з «25» по «29» числа кожного місяця (а.с.6, 45, 56-62). Тобто врахував доводи позивача, що підписом в довідці про умови кредитування підтверджується ознайомлення позичальника з умовами кредитування (а.с.44), а копією рахунку від 25.05.2012 року - придбання ОСОБА_2 у ТОВ «АЛЛО» ноутбук вартістю 5832,50 грн. за рахунок кредитних коштів (а.с.7).

Суд першої інстанції, керуючись ст. 526 ЦК України та з огляду на умови укладеного між сторонами кредитного договору стягнув з відповідача суму заборгованості за кредитом, що утворилася перед А-Банком через невиконання ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань станом на 14.08.2014 року в сумі 17348,46 грн., з яких: 6459,01 грн. - заборгованості по кредиту; 4,40 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1937,76 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом; 7644,98 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 802,31 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.5).

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України).

За вимогами ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, сприяти здійсненню особам, які беруть участь у справі, в реалізації їхніх прав.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Зобовязання, згідно статті 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Стаття 1055 України передбачає, що кредитний договір укладається в письмовій формі.

Згідно із чч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ч. 1 ст. 218 ЦПК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до вищезазначених норм суд повинен перевірити наявність належних і допустимих доказів, які б безспірно підтверджували, що між сторонами існують кредитні правовідносини і позичальник не виконує свої зобов"язання перед кредитором, передбачені договором.

У порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України суд на вищезазначені положення закону уваги не звернув; доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірив; не встановив фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору; зокрема доводи відповідача щодо фальшивість доказів: підписання документів, що є складовою кредитного договору, іншою особою і надання паспорта з переклеєним фото, не прийняв та належної оцінки їм не дав.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд повинен всебічно і повно з'ясувати усі обставини, що складають предмет доказування, дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. ст. 58, 59 ЦПК України), окремо та всі докази у їх сукупності у порядку, передбаченому ст. ст. 185, 187, 189, 212 ЦПК України, що відображається у судовому рішенні. Відхилення того чи іншого доказу, перевагу одного доказу над іншим має бути мотивованим.

Однак, місцевий суд, всупереч ст. ст. 212-213 ЦПК України, взявши до уваги наявні в матеріалах справи анкету-заяву позичальника про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у А-Банку, довідку про умови кредитування з графіком погашення кредиту, рахунок, копію фіскального чеку та договір особистого страхування, як невід'ємну частину умов спірного кредитного договору та підставу для задоволення позову, не з'ясував чи відповідачем як стороною кредитного договору підписувалися ці документи та чи є вони складовою того кредитного договору, що було укладено між сторонами, належно не дослідив і не оцінив доказів, які б свідчили про укладення відповідачем кредитного договору і одержання коштів або їх перерахування за товар на користь саме цієї особи.

Обґрунтовуючи заперечення проти позовної заяви, ОСОБА_2 посилалася на те, що додані до матеріалів справи заяву та інші документи на підтвердження укладення кредитного договору вона не підписувала й не отримувала кредитних коштів і товару у кредит. Заначала, що паспорт, копію якого банк надав на підтвердження своїх доводів, був нею втрачений, додана до кредитної справи ксерокопія паспорта містить фотографії іншої особи.

На запит суду першої інстанції надано інформацію УДМС України в Кіровоградській області від 16.01.2015 року № 20/59 про те, що ОСОБА_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, Знам?янський район, Кіровоградська область, 21.02.2012 року зверталася до Знам?янського МВ УМВС в Кіровоградській області із заявою про втрату нею паспорта серії ЕВ157628, виданого 08.02.2007 року Знам?янським МРВ УМВС України Кіровоградської області, та 20.03.2012 року документована паспортом серії ЕВ306446 замість втраченого (а.с.81).

Суд в своєму рішенні зазначив, що не вважає доказом укладення кредитного договору іншою особою факт втрати ОСОБА_2 паспорту та одержання нею на час видачі спірного кредиту нового паспорту, відповідач не заявила клопотання про проведення судову-почеркознавчої експертизи, а інших доказів на спростування доводів позивача щодо укладення кредитного договору і отримання коштів відповідачем не надано.

При цьому, при розгляді справи судом першої інстанції не було вжито передбачених законом заходів для попередження сторін про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема, не встановлено у рішенні факт укладення між сторонами у справі кредитного договору, за яким стягується заборгованість, тобто не з'ясовано дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін.

За вимогами ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У судовому рішенні апеляційний суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи апеляційної скарги, оскільки інакше буде порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі, як мотивування судового рішення судом, який має право за певних обставин на дослідження нових доказів та переоцінку доказів.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» роз'яснено, що призначення експертизи у цивільних справах допускається як під час судового розгляду, так і в процесі підготовки до нього.

При розгляді справи в апеляційному суді з метою перевірки обставин щодо укладення кредитного договору і отримання кредитних коштів відповідачем за клопотанням останньої було призначено судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлені питання: чи виконаний підпис в заяві позичальника №А37KRM50970182 від 25.05.2012 року, анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, довідці про умови кредитування, договорі особистого страхування (в графах отримав, клієнт, ознайомлений, страхувальник) ОСОБА_2 чи іншою особою? Чи виконано написи «Копія верна ОСОБА_2С.» та підписи на копії паспорта на ім"я ОСОБА_2 та фіскального чека №173971 ОСОБА_2 чи іншою особою? 3. Чи виконано ці підпис та написи в незвичних умовах під впливом збивальних факторів (природних, штучних, тощо), або навмисно зміненим почерком?

Задовольняючи клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи, колегія суддів апеляційного суду відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України з'ясувала питання щодо причин неподання указаної заяви у суді першої інстанції і дійшла висновку про їх поважність.

Згідно висновку експерта НДКЦ УМВС України в Кіровоградській області від 18.05.2015 року № 162 підписи, розташовані в: графі "підпис" в заяві позичальника № А37KRM50970182 від 25.05.2012 року (а.с.56), анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку (для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів) від 25.05.2012 року (а.с.57); біля написів "Копия верна ОСОБА_2 25.05.2012 " в технічному зображенні сторінок із паспорту на ім"я ОСОБА_2 (а.с.58); графах "З умовами ознайомлений" та "Клієнт" в довідці про умови кредитування А-Банку та сукупну вартість споживчого кредиту від 25.05.2012 року (а.с. 59); біля напису "Копия верна ОСОБА_2 25.05.2012" в технічному зображенні чеку № 173971 від 26.05.2012 року (а.с.61); графі "Страхувальник" в договорі особистого страхування № А37KRM50970182 від 25.05.2012 року (а.с.62) виконані не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_2 Досліджувані рукописні записи "Копия верна ОСОБА_2 25.05.2012 року" в технічному зображенні сторінок із паспорту на ім"я ОСОБА_2 (а.с. 58) та технічному зображенні чеку № 173971 від 26.05.2012 року (а.с.61) виконані не ОСОБА_2, а іншою особою. В досліджуваних рукописних записах та підписах ознак навмисної зміни почерку, ознак виконання в незвичних умовах під впливом збивальних факторів не виявлено (а.с.185-194).

Крім того, було перевірено доводи відповідача і з наданих Знам"янським районним сектором Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області оригіналів заяв на видачу паспорта (форма № 1) серії ЕВ № 157628 від 08.02.2007 року та серії ЕА 306443 від 20.03.2012 року відносно гр.ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3, копії яких долучено до матеріалів справи (а.с.159-160), встановлено, що позичальником по спірному кредитному договору надано копію втраченого на той час відповідачем паспорта серії ЕВ № 157628 від 08.02.2007 року на ім"я ОСОБА_2 з вклеєними фото іншої (невстановленої) особи (а.с.57).

Без з'ясування вказаних обставин та за відсутності доказів укладення з відповідачем у письмовій формі договору про одержання кредитних коштів суд не міг стверджувати про належне виконання банком свого зобов"язання і ухилення відповідача від виконання свого обов"язку.

Колегія суддів дійшла висновку, що відповідач не виявляла свою волю на укладення договору і не підписувала його, належних доказів щодо отримання нею кредитних коштів або товару у кредит А-Банком не надано, підстави для стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 відсутні.

За таких обставин висновок суду про те, що кредитні кошти перераховані за товар на користь ОСОБА_2 за її заявою на підставі укладеного кредитного договору, є необґрунтованим та всупереч ст. 60 ЦПК України ґрунтується на припущеннях, у зв'язку із відсутністю підтверджень підписання відповідачем наданих А-Банком документів та долученням копії паспорта, який на момент отримання коштів був втрачений ОСОБА_2, і містив фото іншої особи.

З огляду на викладене та враховуючи те, що судом достовірно не встановлено укладення між сторонами кредитного договору та одержання відповідачем кредиту, результатом чого є передчасний висновок про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь А-Банку заборгованості за кредитним договором, ухвалене у справі судове рішення не можна визнати законним й обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.п. 1, 2 , 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову за його безпідставністю і недоведеністю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені відповідачем судові витрати: за проведення судово-почеркознавчої експертизи в сумі 2250 грн. 24 коп. (а.с. 200) та судового збору - 121 грн. 80 коп. ( а.с.97) підлягають компенсації за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 січня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити в повному обсязі.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_2 у відшкодування судових витрат: 2250 грн. 24 коп. за проведення судово-почеркознавчої експертизи та 121 грн. 80 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: