Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/727/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Степанов С. В.
Доповідач Бубличенко В. П.
РІШЕННЯ

Іменем України

11.03.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Бубличенко В.П.

суддів - Кривохижі В.І.

Мурашка С.І.

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, за апеляційною скаргою державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 19 січня 2015 року і

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Зазначала, що працювала на підприємстві з 1993 року і 27.08.2014 року, звільнена з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін.

При звільненні відповідач не виплатив їй заборгованість по заробітній платі, яка складає 3122,97 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь зазначену суму заборгованості по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 6261,27 грн. і 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її трудових прав.

Під час розгляду справи 27.11.2014 року позивачка подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила стягнути на її користь середній заробіток за 92 дні затримки розрахунку при звільненні в сумі 11294,84 грн., обрахований на день розгляду справи в суді.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 19 січня 2015 року позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено, суд стягнув з відповідача на користь позивачки середній заробіток за 92 дня затримки розрахунку при звільненні в сумі 11294,84 грн. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

У апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині, в якій позов задоволено, з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Посилається на те, що вини підприємства у затримці виплати заробітної плати позивачці немає, оскільки підприємство фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, яке з липня по листопад 2014 року було призупинено. Після отримання підприємством в листопаді 2014 року коштів з Державного бюджету на виплату заробітної плати позивачці 28 листопада 2014 року була виплачена заборгованість по заробітній платі. Крім того, позивачці нарахована і 09.12.2014 року виплачена компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати в сумі 164,82 грн.

Позивачка рішення суду не оскаржила.

Про час і місце розгляду справи сторони повідомлені у встановленому статтею 76 ЦПК України порядку, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення позивачці та представнику відповідача поштових відправлень із судовими повістками, в судове засідання не з'явилися, причину неявки не повідомили.

Враховуючи положення ч.2 ст.305 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, колегія суддів вирішила розглядати справу у відсутності позивачки та представника відповідача.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду у встановлених статтею 303 ЦПК України межах, а також обгрунтованість доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що позивачка працювала на державному підприємстві з «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» з 1993 року. 27.08.2014 року вона була звільнена з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін.

У порушення вимог ст.ст.47, 116 КЗпП України, згідно з якими при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, в день звільнення відповідач не виплатив позивачці належну їй при звільненні кошти в розмірі 3122,97 грн., що підтверджується виданою відповідачем довідкою № 651 від 14.10.2014 року (а.с.6). Спору між сторонами щодо розміру сум, які підлягали виплаті в день звільнення, немає.

Зазначена сума відповідачем перерахована на картковий рахунок позивачки 28.11.2014 року. Крім того, 09.12.2014 року відповідач перерахував позивачці компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 164,82 грн. (а.с.23).

Згідно зі ст.ст.1, 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівнику за виконану ним роботу.

Статтею 34 зазначеного Закону передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Зокрема, нарахування компенсації провадиться один раз безпосередньо перед виплатою заборгованості із заробітної плати, а виплачується компенсація в місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З наведеного вбачається, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести в день звільнення зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що належать йому, незалежно від наявності фінансування. У разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця, порушення процедури про банкрутство роботодавця не може свідчити про відсутність вини роботодавця у невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити належні працівникові кошти.

Така правова позиція, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, викладена в постанові Верховного Суду України від 03.07.2013 р. у справі № 6-64цс13.

Враховуючи наведене, не можна визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги про відсутність вини відповідача у невиплаті позивачці заробітної плати в день її звільнення.

Не можна погодитися з доводами відповідача щодо відмови у позові у зв'язку з несвоєчасним перерахуванням підприємству коштів з Державного бюджету, оскільки передбачене право позивачки на отримання в день звільнення всіх належних їй коштів та обов'язок відповідача виплатити ці суми в день звільнення не можуть бути поставлені у залежність від бюджетних асигнувань.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки не можна посилатись на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Разом з тим, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права щодо визначення суми середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Згідно з наданою відповідачем довідкою середньоденна заробітна плата позивачки становить 122,77 грн. (а.с.23).

При визначенні розміру середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні суд першої інстанції безпідставно виходив з кількості календарних, а не робочих днів. Позивачка була звільнена 27.08.2014 року, остаточний розрахунок з нею проведено 09.12.2014 року, затримка розрахунку при звільненні становить з 28.08.2014 року по 08.12.2014 року (включно) - 73 робочих дні. Таким чином середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні складає 8962,21 грн. (122,77х73=8962,21).

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині суми середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні підлягає зміні. Підстав для зміни розподілу судових витрат немає.

Керуючись п.3 ч.1 ст.307, ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» задовольнити частково.

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 19 січня 2015 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити, стягнути з державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» на користь ОСОБА_3 8962 (вісім тисяч дев'ятсот шістдесят дві) грн. 21 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді