УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Старицьківської сільської ради Машівського району Полтавської області, третя особа - відділ Держкомзему у Машівському районі Полтавської області, про визнання недійсними та скасування державних актів на землю та рішень сільської ради, за касаційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 06 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 09 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Старицьківської сільської ради Машівського району Полтавської області про визнання недійсними та скасування державних актів на землю та рішень сільської ради. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що на підставі розпорядження Машівської райдержадміністрації Полтавської області від 06 березня 1998 року отримав державний акт на право приватної власності на землю площею 6,29 га, передану йому у власність для сільськогосподарського використання, межі вказаної земельної ділянки визначені в натурі не були. Отримавши дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 6,29 га в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства на території Старицьківської сільської ради Машівського району Полтавської області, позивач звернувся до кадастрового реєстратора відділу Держземагенства у Машівському районі Полтавської області з метою проведення державної реєстрації земельної ділянки, однак йому було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстав розташування у межах земельної ділянки, яку передбачалося зареєструвати, інших земельних ділянок або їх частин, а саме: земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,9186 га, наданої на підставі рішення 24 сесії п'ятого скликання Старицьківської сільської ради Машівського району Полтавської області від 31 березня 2009 року та посвідченої державним актом на право приватної власності на земельну ділянку від 26 липня 2010 року на ім'я ОСОБА_4, земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,31 га, наданої на підставі рішення 18 сесії п'ятого скликання Старицьківської сільської ради Машівського району Полтавської області від 06 червня 2008 року та посвідченої Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку від 20 березня 2009 року на ім'я ОСОБА_5, земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га (під забудовою - 0,15 га, ріллі - 0,10 га), наданої на підставі рішення 18 сесії п'ятого скликання Старицьківської сільської ради Машівського району Полтавської області від 06 червня 2008 року та посвідченої державним актом на право приватної власності на земельну ділянку від 20 березня 2009 року на ім'я ОСОБА_5 У зв'язку з чим просив суд визнати недійсними і скасувати державні акти на землю та відповідні рішення Старицьківської сільської ради Машівського району Полтавської області.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 06 січня 2015 року позов задоволено в повному обсязі. Визнано недійсним та скасовано рішення 24 сесії п'ятого скликання Старицьківської сільської ради Машівського району Полтавської області від 31 березня 2009 року, про розгляд та затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку в частині затвердження технічної документації із землеустрою та передачі у приватну власність громадянці ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,9186 га, для ведення особистого селянського господарства. Визнано недійсним та скасовано державний акт від 26 липня 2010 року на право власності на земельну ділянку площею 0,9186 га, для ведення особистого селянського господарства на території с. Сонячне, Старицьківської сільської ради Машівського району Полтавської області, на ім'я ОСОБА_4 Визнано недійсним та скасовано рішення 18 сесії п'ятого скликання Старицьківської сільської ради Машівського району Полтавської області від 06 червня 2008 року, про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадянки ОСОБА_5 Визнано недійсним та скасовано державний акт серії від 20 березня 2009 року на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на ім'я ОСОБА_5 Визнано недійсним та скасовано державний акт серії від 20 березня 2009 року на право власності на земельну ділянку площею 0,31 га, для ведення особистого селянського господарства, на ім'я ОСОБА_5 Зобов'язано відділ Держземагенства у Машівському районі Полтавської області усунути перешкоди в державній реєстрації земельної ділянки позивача ОСОБА_3, площею 6,29 га, право власності на яку посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю, від 18 червня 1998 року.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 09 лютого 2015 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 про зобов'язання відділу Держземагенства у Машівському районі Полтавської області усунути перешкоди в державній реєстрації земельної ділянки скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5 просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що органом місцевого самоврядування та відповідачами було проігноровано факти щодо накладення суміжних земельних ділянок, не взято до уваги дійсні розміри користування сторонами земельних ділянок, що в подальшому унеможливило здійснення державної реєстрації земельної ділянки позивачем, а саме: Старицьківською сільською радою Машівського району Полтавської області не було проведено збір та аналіз наявної документації із землеустрою, планово картографічних матеріалів, зокрема плану зовнішніх меж земельної ділянки, яка належить ОСОБА_3, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 18 червня 1998 року, внаслідок чого при встановленні меж земельних ділянок, що надавались у власність та при виготовленні кадастрового плану земельних ділянок не враховані поворотні точки межі земельної ділянки та лінійні проміри між точками по межі земельної ділянки, яка належить ОСОБА_3, та яка є суміжною із земельними ділянками відповідачів.

Апеляційний суд частково погодився з таким висновком суду, проте дійшов висновку про скасування рішення районного суду в частині зобов'язання відділу Держземагенства у Машівському районі вчинити певні дії та усунути перешкоди в державній реєстрації земельної ділянки позивача та ухвалив в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині, оскільки у якості відповідача відділ Держземагенства у Машівському районі залучений не був.

Проте погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що на підставі розпорядження Машівської районної державної адміністрації від 06 березня 1998 року ОСОБА_3 отримав державний акт на право приватної власності на землю площею 6,29 га, передану йому у власність для сільськогосподарського використання.

Розпорядженням голови Машівської районної державної адміністрації від 26 травня 2009 року ОСОБА_3 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, площею 6,29 га в натурі (на місцевості), для ведення особистого селянського господарства на території Старицьківської сільської ради Машівського району Полтавської області.

На підставі вказаного розпорядження державним підприємством «Полтавський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 на території Старицьківської сільської ради Машівського району Полтавської області.

Листом Головного управління Держкомзему у Полтавській області від 22 березня 2011 року надана відповідь, що конфігурація і площа земельних ділянок, які прилягають до населеного пункту Сонячне, не відповідають державним актам, тому запропоновано створити районну комісію з тим, щоб вибрати земельні ділянки із земель запасу або резервного фонду для компенсації різниці в площах, після проектування власникам земельних ділянок необхідно звернутись до райдержадміністрації та відділу Держкомзему у Машівському районі з пропозиціями про зміну державних актів (т. 1 а. с. 20).

22 вересня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до державного кадастрового реєстратора відділу Держземагенства у Машівському районі Полтавської області із заявою про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, проте отримав рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності електронного документа встановленим вимогам, тобто в межах земельної ділянки ОСОБА_3 вже знаходились інші земельні ділянки або їх частини, при цьому, позивачу рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх прав (т. 1 а. с. 18).

З матеріалів справи вбачається, що 26 лютого 1992 року ОСОБА_4 придбала житловий будинок з будівлями (т. 1 а. с. 71-72).

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЗК України (1990 року) (чинного на момент придбання ОСОБА_4 26 лютого 1992 року житлового будинку з будівлями) при переході права власності на будівлю й споруду разом із цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено в договорі відчуження - будівлі та споруди.

Рішенням 24 сесії 5 скликання Старицьківської сільської ради Машівського району Полтавської області від 31 березня 2009 року затверджено технічну документацію на виготовлення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_4, та передано у власність останній земельну ділянку загальною площею 1, 0362 га, з яких: 0, 1176 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та 0, 9186 га для ведення особистого селянського господарства (т. 1 а. с. 98).

Згідно з договором купівлі-продажу від 24 квітня 2007 року ОСОБА_5 придбала житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1, та розташований на земельній ділянці площею 0, 98 га державного фонду (т. 1 а. с. 75).

Рішенням 18 сесії 5 скликання Старицьківської сільської ради Машівського району Полтавської області від 06 червня 2008 року затверджено технічну документацію на виготовлення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_5, та передано у власність останній земельну ділянку загальною площею 1,11 га, з яких: 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з яких: 0,15 га - під забудовою, 0, 10 га - ріллі; 0,31 га - для ведення особистого селянського господарства, з них: 0,31 га - ріллі; 0,55 га - для ведення особистого селянського господарства, з них: 0,55 га - ріллі (т. 1 а. с. 97).

При видачі ОСОБА_3 державного акта від 18 червня 1998 року про право власності на земельну ділянку площею 6,29 га фактичні межі не встановлювались. З метою встановлення меж земельної ділянки в натурі позивач у 2009 році звернувся до Машівської районної державної адміністрації із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою для встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Вказаний дозвіл був наданий на підставі розпорядження від 26 травня 2009 року.

Таким чином на момент звернення ОСОБА_3 із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації, ОСОБА_5 вже отримала державні акти на право власності на земельні ділянки, а ОСОБА_4 відповідно до рішення 24 сесії 5 скликання Старицьківської сільської ради Машівського району Полтавської області від 31 березня 2009 року займалася оформленням державного акта.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз'яснено, що позовні вимоги кількох осіб до одного й того ж відповідача або позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, коли відсутня спільність предмета позову.

Місцевий суд, об'єднавши в одне провадження позовні вимоги до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не обґрунтував належним чином, у чому полягає порушення прав позивача кожним з відповідачів, оскільки кожен з них має окремі земельні ділянки, розташовані за різними адресами та які мають різне цільове призначення.

У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз'яснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Місцевий суд зазначив у рішенні, що ні земельно-кадастрова документація, ні господарські книги не містять даних про те, де саме знаходяться спірні земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні ОСОБА_7, ці документи містять описки, закреслення, виправлення, що свідчить про сумнівність їх достовірності, а Старицьківська сільська рада Машівського району Полтавської області вийшла за межі своїх повноважень при виділенні земельних ділянок громадянам села, в зв'язку з чим задовольнив позовні вимоги повністю.

Однак суд не мотивував у рішенні своїх висновків, не навів переконливих обґрунтувань на підтвердження встановлених обставин що свідчать про порушення Старицьківською сільською радою Машівського району Полтавської області вимог закону. Отже, місцевий суд не встановив усіх фактичних обставин справи в цій частині, не дослідив належних та допустимих доказів та не дав їм відповідної правової оцінки.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1914/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, суд першої інстанції всупереч вимогам ч. 4 ст. 10 ЦПК України, згідно з якою суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, а також відповідно до ч. 2 ст. 64 <nau://ukr/1618-15|st64>, статей 130 <nau://ukr/1618-15|st130>, 303 <nau://ukr/1618-15|st303>, 316 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st315> не роз'яснив позивачеві його права на подання клопотання про призначення експертизи.

У силу статей 321, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а припинення права власності можливе лише з підстав, передбачених статтею 346 ЦК України.

Суд першої інстанції не встановив, які права ОСОБА_3 порушено внаслідок отримання відповідачами у власність державних актів на право власності на земельні ділянки від 20 березня 2009 року та від 26 липня 2010 року, не встановив на підставі належних та допустимих доказів точних розмірів накладення земельних ділянок та їх координат.

У зв'язку з зазначеним, суду слід було також встановити наявність необхідності, у разі встановлення накладення, в якій саме частині державні акти не відповідають вимогам законодавства (цивільного чи земельного) та навести норми права та мотиви, на підставі яких ці акти підлягають визнанню недійсними.

Отже, суд першої інстанції, порушуючи вимоги ст. 57, ч. 4 ст. 60, ст. 212 ЦПК України, ухвалив судове рішення без належного з'ясування фактичних обставин справи, а тому дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд всупереч вимогам статей 212 - 214, 316 ЦПК України також на вказане уваги не звернув, зазначених обставин справи не при вирішенні спору по суті не врахував, тому ухвалив судове рішення, яке не відповідає вимогам закону.

Оскільки допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права унеможливлюють встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, судові рішення підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 06 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 09 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська