Справа № 215/2799/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року Тернівський районний суд м.Кривого Рогу

у складі: головуючого, судді - Камбул М.А.

за участю секретаря - Полісес М.В.

розглянувши в порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

04.06.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до ПАТ „ПІВНГЗК» /далі ПАТ/, згідно якого просить стягнути відповідно до ст.ст.23, 1167 ЦК України, ст.237-1 КЗпП України з ПІВНГЗК 243 600 грн. моральної шкоди, у звязку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності.

В обгрунтування вказує, що з 1974 року по 1977 рік він працював помічником машиніста екскаватора в карєрі, з 1977 року по 2013 рік працював машиністом екскаватора в карєрі виробничої дільниці №1 з видобутку та навантаження гірничої маси на автомобільний транспорт Першотравневого карєру.

Тривалий стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів внаслідок недосконалості робочого місця призвів до стійкої втрати його професійної працездатності та професійного захворювання.

Згідно акту від 28.03.2013 р. йому встановлено наступні захворювання: вібраційна хвороба першої-другої ст. від дії загальної вібрації, синдром церебрально- периферичної ангіодистонії, в сполученні з попереково-крижовою радикулопатією, з вираженими статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом, остеоартрозом і пері артрозом плечових (ПФС другого ст..), ліктьових суглобів , (ПФС першого ст..), остеоартрозом дрібних суглобів кистей. Хронічний бронхіт , ЛН першого ст.

Висновком МСЕК від 24.05.2013 р. йому первинно визначена стійка втрата професійної працездатності всього у розмірі 35 %, з них 10% хр. бронхіт, 25% по вібр.хворобі.

Згідно п.17 акту розслідування хронічного професійного захворювання від 28.03.2013 р. причиною професійного захворювання стала робота протягом 38 років в умовах впливу на організм небезпечних факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Виходячи з характеру захворювання, він відчуває постійний біль в попереково-крижовому відділах хребта, біль та обмеження рухів у суглобах, біль у пальцях кістей, задишка та сухий кашель, він не має можливості вести активне життя, виконувати побутові справи по дому, відчуває загальну слабкість, швидку втому, йому важко нахилятися, повертатися, довго рухатися, він швидко втомлюється, що порушує його нормальні життєві звязки, просить стягнути з ПАТ 243 600 грн. моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, надала заяву про підтримання позову та розгляд справи за її відсутності.

Представник ПАТ за довіреністю ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, надала до суду письмові заперечення. Вказує, що позивач був попереджений про шкідливість умов праці під розписку, за роботу в шкідливих умовах, позивач отримував пільги та компенсації, підвищену оплату праці та додаткові відпустки, профілактичне харчування. Позивач пропрацював 38 років в шкідливих умовах, а одним із факторів, який збільшує ризик виникнення професійного захворювання є тривалість роботи в шкідливих умовах. Тривалість роботи позивача в шкідливих умовах залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору. Крім того, позивачем не надано доказів завдання моральних страждань та не обґрунтовано суму завданої підприємством моральної шкоди, тому просить відмовити позивачу в задоволенні позову.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 18.06.1974р. по 30.05.2013р. позивач працював на ПАТ помічником машиніста, машиністом екскаватора в карєрі, був звільнений за власним бажанням, у звязку із виходом на пенсію, а. с. 21-25.

Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 28.03.2013 р., а.с.7-10, позивачу ОСОБА_1 28.03.2012 р. встановлені хронічні професійні захворювання: вібраційна хвороба першої-другої ст. від дії загальної вібрації, синдром церебрально- периферичної ангіодистонії, в сполученні з попереково-крижовою радикулопатією, з вираженими статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом, остеоартрозом і пері артрозом плечових (ПФС другого ст..), ліктьових суглобів , (ПФС першого ст..), остеоартрозом дрібних суглобів кистей. Хронічний бронхіт , ЛН першого ст.

Позивачу вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі всього 35 %, з них 10% по хр.бр., 25% по вібр.хворобі., згідно висновку МСЕК від 24.05.2013 р., а.с.11.

Згідно висновку МСЕК від 10.06.2014 р., а.с.12, позивачу при повторному огляді встановлена втрата професійної працездатності в розмірі всього 35 %, з них 10% по хр.бр., 25% по вібр.хворобі безстроково.

З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 даного Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей.

Законами України про Державний бюджет України на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія на 2006 -2007 р.р. абзацу 4 статті 1, підпункту «є» ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, ч.3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей.

Крім того, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає,що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу ОСОБА_1 внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини.

Так, згідно ст.153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обовязок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Позивачу ОСОБА_1, як вказувалося раніше згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 28.03.2013р., а.с.7-10, встановлено хронічні професійні захворювання: вібраційна хвороба першої-другої ст. від дії загальної вібрації, синдром церебрально- периферичної ангіодистонії, в сполученні з попереково-крижовою радикулопатією, з вираженими статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом, остеоартрозом і пері артрозом плечових (ПФС другого ст..), ліктьових суглобів , (ПФС першого ст..), остеоартрозом дрібних суглобів кистей. Хронічний бронхіт, ЛН першого ст.

Виробничими факторами, що спричинили захворювання є робота протягом 35 років в умовах впливу на організм шкідливих факторів.

Умови праці машиніста екскаватора за рівнем загальної транспортно-технологічної вібрації відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості, аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони до 3 класу 2 ступеню шкідливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Таким чином суд враховує, що при первинному огляді 24.05.2013 р. позивачу встановлено 35% втрати професійної працездатності, коли відповідальність за заподіяну моральну шкоду на Фонд вже не поширювалася, тому відповідальність повинен нести роботодавець.

При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер захворювання, який полягає в постійних болях в попереково-крижовому відділі хребта, значному обмеженні рухів, болях у ліктьових суглобах, фізичних і моральних страждань позивача в звязку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках.

Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються медичними документами а.с.7-20,28-30, позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково та стягнути з ПАТ на користь позивача 20 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач, в 243 600 грн. завищеною.

У відповідності зі ст.79, 88 ЦПК України при частковому задоволенні позову, та при звільнені позивача від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, слід стягнути з ПАТ на користь держави судові витрати в сумі 243,60 грн.

На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, керуючись ст.ст.10,27,31,60, 79,88, 209 ч.3, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково, стягнути з Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 20 000 /двадцять тисяч/ грн. моральної шкоди, без врахування обовязкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» судовий збір в сумі 243,60 грн. на користь держави.

В іншій частині позову-відмовити.

Сторони мають право оскаржити рішення подавши на протязі 10 днів з дня проголошення рішення апеляційну скаргу в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Тернівський районний суд м.Кривого Рогу.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: