Справа №489/2104/15-ц 20.07.2015 20.07.2015 20.07.2015
Провадження №22-ц/784/1661/15
Провадження № 22 ц/784/1661/15 Головуючий в 1 інстанції - Тихонова Н.С.
Категорія 30 Доповідач апеляційного суду - Самчишина Н.В.
Рішення

Іменем України

20 липня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

із секретарем судового засідання - Гордійчук С.С.,

за участю:

- прокурора Цвікілевич Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2015 року ухвалене за позовом ОСОБА_2 до управління державної архітектурно - будівельної інспекції у Миколаївській області, головного державного інспектора Управління архітектурно - будівельної інспекції у Миколаївській області Савчука Олексія Сергійовича, державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

встановила:

01 квітня 2015 року ОСОБА_2 пред'явив до суду позов до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області (далі - інспекція ДАБК), головного державного інспектора Савчука О.С., державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Протокольною ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2015 року замінено відповідача інспекцію ДАБК на управління державної архітектурно - будівельної інспекції у Миколаївській області.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначав, що постановами Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2014 року та 17 липня 2014 року скасовані приписи складені головним державним інспектором інспекції ДАБК Савчуком О.С. № 63 від 05 березня 2014 року та № 172 від 05 червня 2014 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, якими від нього вимагалося добровільно знести самочинно збудовані об'єкти за адресою АДРЕСА_1

Посилаючись на те, що незаконними приписами відповідача у сфері містобудівної діяльності, йому завдано моральну шкоду, яка полягає в стражданнях та душевних хвилюваннях, що призвело до втрати спокою та порушенню ритму повсякденного життя, а також те, що управління державної архітектурно - будівельної інспекції у Миколаївській області входить в систему органів виконавчої влади, позивач просив стягнути з Державного бюджету України моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України за рахунок коштів, призначених на відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень на користь ОСОБА_2 500 грн. на відшкодування моральної шкоди та з управління державної архітектурно - будівельної інспекції у Миколаївській області на користь держави 243 грн. 60 коп.

-2-

Управління державної архітектурно - будівельної інспекції у Миколаївській області, подало на це рішення апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи та порушення ним норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Прокурор Ленінського району м. Миколаєва приєднався до даної апеляційної скарги.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на необґрунтованість доводів, просив її відхилити, а рішення районного суду залишити без змін.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів заподіяння йому моральної шкоди, у зв'язку з незаконним притягненнями до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

За змістом ст.ст. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку з прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України від 08 квітня 2011 року № 439/2001 Державна архітектурно-будівельна інспекція України виходить до системи органів виконавчої влади.

Отже, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за вказаними нормами доказуванню підлягають: а) наявність шкоди; б) незаконність рішень (дій, бездіяльність) заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та прийняттям незаконних рішень (дій, бездіяльності) заподіювачем. Наявність чи відсутність вини заподіювача в даному випадку правового значення не має.

З матеріалів справи вбачається, що в грудні 2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області проведено позапланову перевірку дотримання позивачем вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, про що 24 грудня 2012 року складено відповідний акт (далі - акт перевірки від 24 грудня 2012 року) (а.с. 10-12). Як зафіксовано цим актом, позивач у 2009 року здійснив будівництво літньої кухні і тамбуру за адресою: АДРЕСА_1, без отримання дозвільних документів на будівельні роботи від Інспекції ДАБК, що є порушенням ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

-3-

На підставі акту перевірки від 24 грудня 2012 року інспекція ДАБК склала припис № 734 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким від позивача вимагала ввести в експлуатацію самочинно збудовані об'єкти, а в разі невиконання цієї вимоги, привести об'єкт у стан, який існував до виконання самочинних будівельних робіт (а.с. 15).

Того ж дня, інспекцією ДАБК складено протокол про адміністративне правопорушення, а 10 січня 2013 року постановою № 48 по справі про адміністративне правопорушення за експлуатацію господарських будівель (літньої кухні) за адресою: АДРЕСА_1 після закінчення будівництва (1997 р) без прийняття в експлуатацію у порядку визначеному законодавством, визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 96 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення через експлуатацію господарських будівель (порушення вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил під час будівництва) та накладено штраф в розмірі 850 грн. (а.с. 13-14,16-17).

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2013 року скасовано постанову інспекції ДАБК № 48 по справі про адміністративне правопорушення від 10 січня 2013 року, а провадження у справі закрито у зв'язку із відсутністю складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП (а.с. 18- 19).

Скасовуючи постанову та, закриваючи провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд виходив з того, що ч. 1 ст. 96 КУпАП не передбачає адміністративну відповідальність за експлуатацію господарських споруд після закінчення будівництва без прийняття в експлуатацію в порядку, визначеному законодавством.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 11 вересня 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено частково та, у зв'язку з незаконними притягненням його до адміністративної відповідальності, стягнуто з Державного бюджету України за рахунок коштів, призначених на відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особами внаслідок незаконно прийнятих рішень, дії чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень на користь позивача 1 000 грн. на відшкодування моральної шкоди (а.с.70-71).

Положеннями частини ч. 8 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Отже, сама по собі відсутність складу адміністративного правопорушення в діях позивача не свідчить про правомірність експлуатації ним вказаних об'єктів.

Доказів про введення в експлуатацію вказаних об'єктів або приведення об'єкту у стан, який існував до виконання будівельних робіт, ОСОБА_2 не надав.

05 березня 2014 року інспекція ДАБК провела позапланову перевірку позивача, результати якої оформлені актом (далі - акт перевірки від 5 березня 2014 року) (а.с.20-21), зміст якого повторює зміст акту перевірки від 24 грудня 2012 року.

За наслідками перевірки інспекція ДАБК 05 березня 2014 року склала припис № 63 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил (далі - припис № 63), відповідно до якого позивач повинен у строк до 05 травня 2014 року знести самочинно збудовані об'єкти (а.с. 23). 17 березня 2014 року постановою № 48 по справі про адміністративне правопорушення позивач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.188-42 ч.1 КУпАП (невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю) і притягнутий до адміністративної відповідальності в виді штрафу в розмірі 6800 грн. (а.с. 22, 51-56).

-4-

05 червня 2014 року інспекція ДАБК провела третю перевірку позивача і згідно акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил (далі - акт перевірки від 05 червня 2014 року) (а.с. 37-39) щодо усунення порушень, виявлених у ході попередньої перевірки, проведеної 05 березня 2014 року та вимог припису № 63, зазначила, що позивач порушення не усунув, вимоги припису залишились ним не виконаними.

Того ж дня, інспекцією ДАБК складено протокол про адміністративне правопорушення та видано припис № 172, яким позивача зобов'язано усунути порушення шляхом добровільного знесення самочинно збудованої літньої кухні і тамбуру (а.с. 42-43).

Постановами Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2014 року та 17 липня 2014 року, які залишені без змін ухвалами Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2015 року, Вищого адміністративного суду України від 03 березня 2015 року та Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2014 року відповідно, скасовані приписи № 63 від 05 березня 2014 року та № 172 від 05 червня 2014 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, якими від позивача вимагалося добровільно знести самочинно збудовані об'єкти за адресою АДРЕСА_1

Скасовуючи вказані приписи, суди виходили з того, що приписи є незаконними за процедурою, а припис № 172 від 05 червня 2014 року і за своїм змістом.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказував, що вищезазначеними незаконними та скасованими приписами інспекції ДАБК йому заподіяна моральна шкода.

Дійсно, обставини, встановлені судовими рішеннями у вказаних адміністративних справах, що набрали законної сили, згідно положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи.

Між тим, на думку колегії суддів самі факти складання приписів, так і самі приписи, які не встановлюють для позивача будь-яких обов'язків, крім рекомендації привести побудований об'єкт у відповідність до норм містобудівного законодавства, є різновидом претензії та доказами щодо порушення в сфері містобудівного законодавства.

Тому вищевказані судові рішення, якими скасовані приписи, складені працівниками інспекції ДАБК щодо встановлених порушень, не є достатньою підставою для відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин, захист прав позивача у сфері містобудівної діяльності, без належних доказів їх правомірності, через відшкодування відповідачем моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України, на думку колегії суддів, не можна.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що позивач належними та допустимими доказами не довів факт наявності моральної шкоди, яка полягала в душевних переживаннях, порушенні звичайного способу життя та вимагала від нього додаткових зусиль щодо вирішення цього питання. А тому у задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити.

Іншим позивач свої вимоги в позові про відшкодування моральної шкоди не обґрунтовував. Тому висновок суду першої інстанції щодо заподіяння моральної шкоди позивачу внаслідок протиправного притягнення його до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 188-42 КУпАП, що встановлено постановами Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2015 року та 17 березня 2015 року, є помилковим, оскільки не випливає із суті заявлених і обґрунтованих позовних вимог ОСОБА_2

Оскільки суд першої інстанції не звернув уваги на ці обставини та був іншої думки, то рішення суду першої інстанції на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

-5-

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подану апеляційну скаргу в розмірі 121 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів ,-

вирішила:

Апеляційну скаргу управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до управління державної архітектурно - будівельної інспекції у Миколаївській області, головного державного інспектора Управління архітектурно - будівельної інспекції у Миколаївській області Савчука Олексія Сергійовича, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 121 грн. 80 коп. судового збору за подану апеляційну скаргу.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: