Справа № 369/1034/15-ц
Провадження № 2/369/1053/15
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

16.06.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Усатова Д.Д.

при секретарі Котляр А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Української страхової компанії «Гарант-Авто» про стягнення страхового відшкодування, пені та інфляційних витрат,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 28 квітня 2014 р. о 16 год. 50 хв. у місті Вишгороді Київської області по вулиці Шевченка. Біля будинку № 2-а сталася дорожньо-транспортна пригода (наїзд на перешкоду) за участю автомобіля НОМЕР_1, який належить позивачу на праві власності та знаходився під її керуванням. Під час виїзду з парковки ОСОБА_1 зачепила задні та передні ліві двері і поріг автомобіля за огорожу паркувального місця.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу завдана матеріальна шкода, її автомобіль Skoda Fabia Ambiente, державний номер НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження. Це підтверджується протоколом огляду колісного транспортного засобу від 29.04.2014 р. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля складає грн. 4 350 грн. 00 коп. Це підтверджується рахунком-фактурою № СФ-0000028 від 29.07.2014 р., акт № 0У-0000013 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 29.07.2014 р., квитанцією до прибуткового касового ордера № 42 від 29.07.2014 р.

Між позивачем та ПАТ «УСК «Гарант-Авто» укладено договір № 01-00/190505 добровільного страхування транспортного засобу та супутніх ризиків («Каско-класика») від 26.10.2013 р. зі строком дії з 31.10.2013 р. по 30.10.2014 р. Згідно з п.7.1, 27.1.1. договору страхування до страхових ризиків віднесена дорожньо-транспортна пригода, що сталася під час руху застрахованого транспортного засобу, внаслідок якої завдані матеріальні збитки Страхувальникові. Пунктом 14. договору страхування передбачена страхова сума 104 000 грн. Пунктом 7.1. договору передбачена франшиза 0,5% від страхової суми, тобто 520 грн.

08 жовтня 2014 р. позивач звернулася до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» з письмовою заявою про виплату страхового відшкодування (вхідний № 6210/В від 10.10.2014 р.).

Посилаючись на вищевикладене та норми закону позивач просила суд: стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування в сумі 1 593, 15 грн., 65, 34 грн. пеня, 30, 27 інфляційні витрати та судовий збір.

В судове засіданні позивач не з»явилася. Надала до суду клопотання про слухання справи у її відсутність, позов підтримала. Просила суд задовольнити.

Відповідач в судове засідання, не зявився, про день слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що 28 квітня 2014 р. о 16 год. 50 хв. у місті Вишгороді Київської області по вулиці Шевченка. Біля будинку № 2-а сталася дорожньо-транспортна пригода (наїзд на перешкоду) за участю автомобіля НОМЕР_1, який належить позивачу на праві власності та знаходився під її керуванням. Під час виїзду з парковки ОСОБА_1 зачепила задні та передні ліві двері і поріг автомобіля за огорожу паркувального місця.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу завдана матеріальна шкода, її автомобіль Skoda Fabia Ambiente, державний номер НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження. Це підтверджується протоколом огляду колісного транспортного засобу від 29.04.2014 р. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля складає грн. 4 350 грн. 00 коп. Це підтверджується рахунком-фактурою № СФ-0000028 від 29.07.2014 р., акт № 0У-0000013 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 29.07.2014 р., квитанцією до прибуткового касового ордера № 42 від 29.07.2014 р.

Між позивачем та ПАТ «УСК «Гарант-Авто» укладено договір № 01-00/190505 добровільного страхування транспортного засобу та супутніх ризиків («Каско-класика») від 26.10.2013 р. зі строком дії з 31.10.2013 р. по 30.10.2014 р. Згідно з п.7.1, 27.1.1. договору страхування до страхових ризиків віднесена дорожньо-транспортна пригода, що сталася під час руху застрахованого транспортного засобу, внаслідок якої завдані матеріальні збитки Страхувальникові. Пунктом 14. договору страхування передбачена страхова сума 104 000 грн. Пунктом 7.1. договору передбачена франшиза 0,5% від страхової суми, тобто 520 грн.

08 жовтня 2014 р. позивач звернулася до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» з письмовою заявою про виплату страхового відшкодування (вхідний № 6210/В від 10.10.2014 р.).

Заява ОСОБА_1 була розглянута страховиком. ДТП, що сталася 28 квітня 2014 р. за участю її автомобіля, визнано страховим випадком. 17 жовтня 2014 р. відповідач затвердив страховий акт № 000018867 та визначив розмір страхового відшкодування в сумі 1 593 грн. 15 коп. (вартість ремонту 4 350 грн. - 520 грн. франшиза - 2 236 грн. 85 коп. сума зниження відшкодування відповідно до умов договору).

Відповідно до ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Статтею 16 Закону України «Про страхування» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування.

Згідно з п.35.1. Договору добровільного страхування транспортного засобу страхове відшкодування підлягає виплаті після повного встановлення обставин, причин та розмірів заподіяної шкоди та (або) завданих збитків внаслідок настання страхового випадку.

Пунктом 35.2. Договору передбачено, що рішення про виплату або відмову у здійсненні виплати страхового відшкодування приймає страховик протягом 7 робочих днів після отримання всіх необхідних документів.

Згідно з п.З5.4. Договору страховик виплачує страхове відшкодування протягом 15 робочих днів з дня складення страхового акта.

Страховий акт складено відповідачем 17.10.2014 р. Отже, строк виплати відповідачем страхового відшкодування настав 07.11.2014 р. Проте, вказана сума страхового відшкодування позивачу не виплачена. Всупереч умовам договору страхування відповідач не виконує свій обов'язок щодо здійснення виплати страхового відшкодування.

Відповідно до ст.992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхові виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Згідно з п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового в.-гіадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Пунктом 31.3.2. Договору страхування сторони встановили, що при порушенні строків виплати страхового відшкодування Страхувальник має право вимагати від страховика сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який нарахована пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Таким чином, відповідач має сплатити пеню за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 08.11.2014 р. по 31.12.2014 р. в сумі 65 грн. 34 коп.:

З 17.07.2014 р. 12, 5 % (постанова НБУ №417 від 15.07.2014р.);

З 13.11.2014 рр. 14 % (постанова НБУ № 719 від 12.11.2014 р.);

1 593, 15 грн. х 12,5 % х 2 х 5 дн./365 дн. = 5 грн. 46 коп.;

1 593, 15 грн. х 14 % х 2 х 49 дн./365 дн. = 59 грн. 88 коп.,

Всього: 65 грн. 34 коп..

Згідно із ст. 625 ЦК України відповідач, який прострочив виконання грошового зобов'язання, повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекси інфляції за листопад 2014 р. - 1,9. Тому інфляційні втрати за період прострочення відповідачем виплати страхового відшкодування за листопад 2014 р. склали 30 грн. 27 коп. (1 593 грн. 15 коп. х 0,019).

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суб'єктами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальник, страховики, особи, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, МТСБУ та потерпілі.

Відповідно до пн..4. Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до пн..6. Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пн..14 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позову.

Згідно ст.. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Враховуючи вищевикладене відповідно до ст. 23, 625, 988, 990, 992 ЦК України, Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212-214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Української страхової компанії «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_1 1 593, 15 грн. страхового відшкодування, 65, 34 грн. пені, 30, 27 грн. інфляційних витрат, а всього 1 688, 76 (одна тисяча шістсот вісімдесят вісім гривень та сімдесят шість копійок) грн.

Стгянути з публічного акціонерного товариства «Української страхової компанії «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 243, 60 грн..

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Д.Д.Усатов