23.03.2015 Справа № 363/5203/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2015 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Чіркова Г.Є.,
при секретарі Бариш А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

ОСОБА_3 в грудні 2014 року звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на порушення відповідачем договірних зобов'язань по поверненню грошових коштів, в зв'язку з чим порушує питання про стягнення заборгованості розмірі 3 512 548 грн.

Позивачка в суді просила про задоволення позову з викладених у ньому підставах.

Відповідач, будучи повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився.

Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів у загальному порядку.

Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 червня 2013 року сторони уклали договір позики, відповідно до якого позивачка (позикодавець) передала у власність відповідачеві (позичальникові) грошові кошти в сумі 84 800 доларів США та 30 000 євро.

Також, 15 червня 2013 року сторони уклали ще один договір позики, відповідно до якого позивачка передала у власність відповідачеві грошові кошти в сумі 91 000 доларів США та 13 000 євро.

На підтвердження отримання зазначених коштів позичальник написав розписку, в якій йдеться про отримання ним від позикодавця коштів у вказаних сумах.

Відтак грошове зобов'язання відповідача перед позивачем вбачається з розписок, які підписані відповідачем, що відповідає вимогам простої письмової форми, якою оформлені укладені між сторонами угоди згідно ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України.

В судовому засіданні досліджено оригінали письмових розписок згідно ст. 138 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим одержані кошти у встановлений строк відповідач не повернув й заходів до цього не вживає.

При вирішенні цієї справи суд зазначає, що згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Позичальник згідно ст. 1049 ЦК України зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку встановлені договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Невиконання умов, визначених змістом зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України є його порушенням.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він згідно ст. 1050 ЦК України зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього ж Кодексу.

При цьому згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, і в разі його порушення повинен сплатити суму боргу на вимогу кредитора.

У справі встановлено, що відповідач договірні зобов'язання не виконав, а тому за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути на його користь суму заборгованості.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Разом з тим, як вбачається з розписки від 15 червня 2013 року отримання відповідачем 1 000 євро належним чином не оформлено, міститься після підпису відповідача. Відтак зі змісту розписки не можна дійти висновку про отримання відповідачем позики на суму 14 000 євро.

Крім того, у своїй вимозі про повернення грошових коштів від 12 серпня 2014 року позивачка просить повернути саме 13 000 євро, а тому суд вважає необхідним за розпискою від 15 червня 2013 року стягнути з відповідача суму в 13 000 євро і тим самим позов задовольнити частково.

Вирішуючи питання про визначення розміру стягнення, суд виходить з основної суми заборгованості 175 800 доларів США та 43 000 євро, яка на час розгляду справи згідно ст. 533 ЦК України за курсом НБУ України еквівалентна 3 493 688 грн.

З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено порушене права позивача, яке підлягає захистові, а позов задоволенню.

Крім того, суду представлено документальне підтвердження понесених позивачкою судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного і керуючись 209-215 ЦПК України,

вирішив:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП-НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2) суму боргу за договором позики в розмірі 3 493 688 грн., а також судові витрати в розмірі 3 654 грн., а всього разом 3 497 342 (три мільйони чотириста дев'яносто сім тисяч триста сорок дві) грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя