Справа № 161/6563/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В.В.
Провадження № 22-ц/773/1001/15 Категорія: 81 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Грушицького А.І.,

суддів: Свистун О.В., Федонюк С.Ю.,

при секретарі Лимарю Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання за апеляційною скаргою заявника публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2015 року відмовлено ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Не погоджуючись з даною ухвалою заявник подав апеляційну скаргу в якій покликаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2015 року та постановити нову ухвалу, якою заяву ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду даної справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що до заяви не додано доказів, якими підтверджується втрата оригіналу виконавчого листа.

Судом встановлено, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2007 року задоволено позов ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 18364 грн., витрат пов'язаних зі сплатою судового збору і витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с. 1, 2).

На підставі вищевказаного заочного рішення 15 січня 2008 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано виконавчий лист (а.с. 7).

20 травня 2011 року головним державним виконавцем першого ВДВС Луцького МУЮ Поляковою В.Г. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області, виданого на підставі вищезазначеного заочного рішення (а.с. 8).

30 грудня 2011 року головним державним виконавцем першого ВДВС Луцького МУЮ Поляковою В.Г. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 9).

Згідно листа першого ВДВС Луцького МУЮ від 15 вересня 2014 року за вихідним № 22849 підтвердження відправки виконавчого документа стягувачу АТ «Банк «Фінанси та Кредит» у першому ВДВС Луцького МУЮ немає (а.с. 10).

Отже, як правильно зробив висновок суд першої інстанції із вказаного листа вбачається лише відсутність підтвердження відправки виконавчого документа стягувачеві, а не втрата виконавчого листа.

Крім того, підстави для задоволення заяви стягувача відсутні виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 ЦПК України замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат.

Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Як вбачається з матеріалів справи строк пред'явлення виконавчого листа до виконання закінчився 21 грудня 2010 року.

У постанові про відкриття виконавчого провадження від 20 травня 2011 року зазначено, що заява про примусове виконання подана 20 травня 2011 року і виконавчий документ вступив в законну силу цього ж дня - 20 травня 2011 року, проте заявник не надав суду доказів на підтвердження того, що строк пред'явлення виконавчого листа до виконання переривався, або був поновлений.

Незважаючи на такі обставини після відкриття виконавчого провадження маючи доступ в тому числі до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, стягувач тривалий час не цікавився станом виконання винесеного на його користь заочного рішення суду.

Отримавши майже через 7 років після винесення рішення суду лист державної виконавчої служби від 15 вересня 2014 року, із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання стягувач звернувся в суд 29 квітня 2015 року.

Враховуючи, що строк пред'явлення виконавчого листа до виконання закінчився 21 грудня 2010 року, а в суд із заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання стягувач звернувся 29 квітня 2015 року, тобто через 4 роки та 4 місяці і не навів поважних причин такого тривалого пропуску процесуального строку, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання відсутні.

Як визначено у ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження визначається як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Оскільки відсутні підстави для поновлення строку пред'явлення виконавчого листа до виконання, тому і відсутні правові підстави для видачі дубліката виконавчого документа.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржувану ухвала суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заявника публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в частині відмови у видачі виконавчого листа до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді