АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4916/15 Головуючий 1 інстанції Шиянова Л.О.
Справа № 2012/3191/2012 Доповідач: Овсяннікова А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Бездітко В.М.., ОСОБА_1

при секретарі Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 19 травня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа державний нотаріус Пятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа державний нотаріус Пятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування позову зазначає, що є онуком ОСОБА_5 Його дід ОСОБА_6 та бабка ОСОБА_7 склали заповіти, згідно яких заповіли йому кожен свою частину майна.

ОСОБА_6 помер в грудні 2001 року. Він не приймав спадщину після смерті діда, оскільки бабка залишилася проживати у квартирі.

Останні роки ОСОБА_5 хворіла, знаходилась на обліку у психіатра в Харківському психоневрологічному диспансері, він купував їй ліки.

20 жовтня 2009 року ОСОБА_5 померла, про що 22 жовтня 2009 року його повідомила ОСОБА_3 Коли він приїхав до квартири померлої, то виявив зникнення документів на квартиру та заповіту на його імя.

ОСОБА_3 повідомила, що декілька місяців вона піклувалася за бабкою, в звязку з чим у червні 2009 року ОСОБА_5М на її імя складено заповіт.

Вважає, що відповідачка, скориставшись хворим психічним станом його бабки, оманним шляхом ввійшла їй в довіру та примусила переписати заповіт на її імя.

Просить визнати недійсним заповіт, складений на імя ОСОБА_3М та стягнути судові витрати.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник заперечували проти позову. Волевиявлення ОСОБА_5 під час складання заповіту було вільним, її поведінка не визвала ніяких сумнівів у нотаріуса. Заповіт був особисто підписаний заповідачкою. Ніяких порушень законодавства під час посвідчення заповіту допущено не було. Пояснила, що позивач останні роки не приїздив до ОСОБА_5, не піклувався про неї. ОСОБА_5, будучи людиною похилого віку, потребувала стороннього догляду. Вона постійно приходила до ОСОБА_5 , купувала їй продукти харчування, прибирала квартиру, прала. 02 червня 2009 року на прохання ОСОБА_5 викликали нотаріуса, і тоді був складений заповіт.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився , надав до суду заяву в якій просив слухати справу в його відсутністі. Зазначив у заяві, що оспорюваний заповіт був ним посвідчений відповідно до вимог чинного законодавства

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 22 вересня 2010 року позов задоволено частково.

Визнано заповіт, складений 02 червня 2009 року від імені ОСОБА_5 на імя ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом 5-ї державної нотаріальної контори м .Харкова ОСОБА_4, реєстровий № 3-622 - недійсним.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати, понесені при зверненні до суду у розмірі 328 грн. 50 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2010 року рішення суду залишено без зміни.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14 березня 2012 року рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 22 вересня 2010 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2010 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи ОСОБА_2 підтримав позов.

Відповідачка ОСОБА_3 позов не визнала.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 19 травня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа державний нотаріус Пятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2В просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов., оскільки судом не надано оцінки усім доказам у сукупності.

Зазначає, що ОСОБА_5 відносилась до нього як до свого онука. ОСОБА_3 не була для неї ні родичкою, ні близькою людиною, ні сусідкою, ні давньою приятелькою, а лише нетривалий час приносила ОСОБА_5 пенсію як листоноша.

Суд не проаналізував інші наявні в матеріалах справи докази, окрім висновків експертизи, медичні дані про те, що у ОСОБА_5 на протязі багатьох років малось психічне захворювання, яке з роками тільки ускладнилось.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що ним не надано доказів на підтвердження своїх доводів.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 28 грудня 2001 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким своє майно заповідала ОСОБА_2

02 червня 2009 року ОСОБА_5 склала новий заповіт, яким все своє майно заповідала ОСОБА_3

20 жовтня 2009 року ОСОБА_5 померла.

Ставлячи питання про визнання цього заповіту недійсним ОСОБА_8 зазначає, що померла ОСОБА_5 була психічно хворою і за своїм станом здоровя не розуміла наслідків такої дії як складання нового заповіту на іншу особу.

Відповідно до вимог ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун.

Сторона, яка знала про стан фізичної особи у момент вчинення правочину, зобов'язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану у зв'язку із вчиненням такого правочину.

Згідно ст.ст. 1233, 1234 ч.1, 1254 ч.1,2,3 ЦК України Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт.

Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобовязаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

По справі двічі проводилася посмертна судова- психіатрична експертиза для зясування психічного стану ОСОБА_5 на час складання заповіту.

Згідно висновку експертів від 11 червня 2010 року дійсну оцінку психічного стану померлої ОСОБА_5 неможливо у звязку з недостатністю досліджуваних матеріалів.

У наступному по справі було призначено повторну судово-психіатричну посмертну експертизу і згідно висновку експертів від 11 грудня 2014 року визначити психічний стан померлої на час укладення нею заповіту 02 червня 2009 року неможливо у звязку з відсутністю будь-яких відомостей відносно її психічного стану на той час.

Отже, будь-яких доказів, що під час укладення 02 червня 2009 року заповіту ОСОБА_5 не розуміла значення своїх дій, позивачем не надано.

Пояснення свідків ОСОБА_9 дружини позивача та ОСОБА_10 його знайомого з приводу стану здоровя померлої не є беззаперечним доказом цієї обставини та спростовуються, крім висновку експертизи, поясненнями інших свідків: ОСОБА_11Х лікаря- психіатра, яка лікувала ОСОБА_5; ОСОБА_12 соціального працівника; ОСОБА_13 поштарки.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Судом дана належна оцінка всім наявним у справі доказам у їх сукупності з урахуванням і пояснень свідків.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 313, 315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 19 травня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: