Справа № 468/306/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Ларіонової Н. М. ,

при секретарі - Малявко І. І.,

за участю представника позивача Тарана В.А.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м.Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2014 р. позивач звернувся до Баштанського районного суду Миколаївської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.03.2006 р. у розмірі 21 343,92 грн., з яких 19 8517,35 грн. - заборгованість за кредитом та процентам за користування кредитом, 1492,57 грн. - штрафи, мотивуючи тим, що відповідно до укладеного договору 20.03.2006 року відповідач отримав кредит у розмірі 4950,00 грн.зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на те, що позивач свої зобов'язання за вказаним кредитним договором виконав належним чином, а відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, то виникла заборгованість, що є станом на 31.12.2013 р., яку позивач просить стягнути.

27.05.2015 р. цивільна справа за вищевказаним позовом на підставі ухвали Дебальцівського міського суду Донецької області від 08.05.2015 р. надійшла за підсудністю до Подільського районного суду м.Києва.

26.05.2015 р., на підставі ухвали Баштанського районного суду Миколаївської області від 07.05.2015 р., цивільна справа за вищевказаним позовом надійшла за підсудністю до Подільського районного суду м.Києва.

В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити з підстав, що викладені в ньому, уточнивши розмір позовних вимог. Надав суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача лише заборгованість по відсоткам за договором від 20.03.2006 р. за період з 10.02.2011 р. по 10.02.2014 р. у розмірі 11572,77 грн. Заперечував проти застосування строків позовної давності, наполягаючи, що строк для звернення до суду з позовом позивач не пропустив, оскільки договір діє до його повного виконання. З приводу виконання судового наказу від 09.07.2008 р., виданного Баштанським районним судом Миколаївської області на стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по цьому кредитному договору в розмірі 6 809,64 грн., дати пояснень не може.

В судовому засіданні відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог. Надав суду заяву де зазначив, що позивачем пропущена позовна давність, у зв'язку з чим позивачем втрачена можливість стягнення заборгованості у судовому порядку, та просив застосувати до вимог позивача позовну давність. Про будь-які стягнення з приводу цього договору за судовим наказом йому нічого невідомо. Пояснив, що 20.03.2006 р. позивачем йому була надана пластикова картка, строк дії якої закінчився 31.03.2009 р. Вважає, що з цього часу позивач дізнався про порушення свого права, тому з цього часу розпочався відлік строку позовної давності, який закінчився 31.03.2012 р.

Суд, встанововивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 березня 2006 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого, Банк надав відповідачу кредит у розмірі 4950,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до ст. 251 ч. 1 ЦК України - строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно до ст. 251 ч. 3 ЦК України строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до ст. 256 ч. 1 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 259 ЦК України зазначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Дослідженням умов кредитного договору та матеріалів справи встановлено, що договір про збільшення позовної давності не укладався, а тому судом при розгляді справи враховується загальна позовна давність.

Крім того, відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою, які є складовою укладеного між сторонами договору, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

В судовому засіданні встановлено, що при укладенні договору відповідачу була видана платіжна картка строком дії по березень 2009 р. включно.

Згідно ст. 257 ЦП України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 р. (справа № 6-14 цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі, погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Як вбачається з наданих документів, виданим Баштанським районним судом Миколаївської області судовим наказом № 2-Н-106/2008 від 09.07.2008 р., який набув законної сили 25.07.2008 р. (арк.спр.13), з ОСОБА_2 на користь КБ «Приватбанк» стягнута заборгованість за кредитним договором б/н від 20.03.2006 р. в сумі 6 809,64 грн.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30.03.2012 р. № 5 (п.17) роз'яснено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст.526, 599 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача, на підставі розрахунку заборгованості, пояснив, що останній платіж внесено відповідачем 09.07.2009 р.

В зв'язку з чим, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що вищевказаний кредитний договір є чинним на час звернення з позовом до суду, оскільки вони не засновані на законі.

Таким чином, на час звернення позивача до суду у позивача сплинув строк позовної давності по вимогах про стягнення до основної вимоги.

Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплинула і до додаткової вимоги.

Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі, що також зазначалося у Інформаційному листі Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №10-70/0/4-13 «Про окремі питання застосування строків позовної давності» від 16.01.2013 р.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі. Є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України) .

Відповідач у встановленому законом порядку заявив про застосування строку позовної давності (арк.спр.163)).

Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що в задоволенні позову слід відмовити з мотивів пропуску строку позовної давнини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.253, 256, 257, 258, 261, 267, п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст.ст.10, 11, 88, 209, 213-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В позові Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 20.03.2006 р. - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова