Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2015 року Солом?янський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Коробенка С.В.

при секретарі Семененко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, третя особа Орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, -

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 із вимогами про визначення місця проживання їх спільної дитини - сина ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, - з ним.

Обґрунтовуючи позов, Позивач зазначає, що з 2002 року вони з Відповідачем перебувають у шлюбі, а ІНФОРМАЦІЯ_2 в їх сім'ї народився син ОСОБА_3.

Протягом останніх чотирьох років перед зверненням до суду, як вказав Позивач, його стосунки з дружиною поступово погіршувались, почали виникати суперечки та скандали, ініціатором яких в більшості випадків була Відповідач. Після невдалих спроб примиритися, в тому числі із залученням кількох сімейних психологів, Позивач вирішив звернутись до суду із заявою про розірвання шлюбу, а також про визначення місця проживання їх спільного сина разом з ним.

Мотивуючи свої вимоги про необхідність визначення місця проживання ОСОБА_3 саме з ним, Позивач посилається на те, що Відповідач не належним чином виконує свої материнські обов'язки, а тому не зможе у повній мірі забезпечити сину нормальні умови його матеріального забезпечення та виховання.

Зокрема, Позивач вказує, що в процесі виховання їх спільного сина Відповідач жаліла його, піклувалася та оберігала, проте в тих ситуація, коли дитина спричиняла їй якісь незручності, або якщо син давав їй підстав нервувати, або ситуація вимагала виявити розуміння терпимість, ОСОБА_2 навпаки виявляла нетерпимість, виплескувала на сина усю злість та вимагала від Позивача фізичних покарань для дитини.

Позивач звертає увагу суду на те, що жорстокі методи виховання, які застосовуються Позивачем відносно дитини, періодично включали у себе необґрунтовані фізичні покарання, позбавлення прогулянок тощо.

Крім того, навіть перебуваючи більшість свого часу вдома, Відповідач не приділяла належної уваги сину, а її емоційна збудливість негативним чином впливала на ОСОБА_3, який також почав проявляти ознаки неврівноваженості, бути неслухняним.

Крім того, Позивач зазначив, що з 2013 року поведінка Відповідачки дещо змінилась, вона почала відлучатися з дому начебто у своїх справах, в тому числі - у вихідні дні, у зв'язку з чим у Позивача виникла підозра, що у його дружини з'явився коханець.

З липня 2014 року Позивач виявив зміни у поведінці свого сина: він став лякливий, знервований та напружений, а у бесідах з батьком Позивача (своїм дідом) розказував про друга матері на ім'я ОСОБА_16, який підвозив їх з мамою зі школи додому.

У зв'язку з цим, як зазначає Позивач, ним було вирішено встановити у своїй квартирі технічні засоби відеоспостереження, і за результатами вивчення отриманих записів дізнався, що Відповідач вчиняє подружні зради з невідомим чоловіком у нього вдома, при цьому в момент присутності в квартирі їх з Відповідачем спільного сина.

Такі обставини, на думку Позивача свідчать про аморальність поведінки Відповідачки, нехтування нею ризиками завдання шкоди як психологічному, так і фізичному здоров'ю малолітнього ОСОБА_3, з чим Позивач примиритись не може і вважає необхідним визначення місця подальшого проживання дитини саме з ним, оскільки саме в цьому випадку можуть бути створені умови для психологічної реабілітації та подальшого належного рівня розвитку дитини.

Позивач у судовому засіданні, допитаний також в якості свідка, підтримав свій позов, підтвердив обставини, викладені ним у позовній заяві та письмових поясненнях до справи. Представник Позивача також просив позов задовольнити.

Представник Позивач також просив суд виключити з числа доказів висновок органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації щодо доцільності визначення місця проживання ОСОБА_3 з матір'ю, оскільки він складений з посиланням на фіктивний документи про місце роботи та характеристику з місця роботи ОСОБА_2 в ПП «КЕНА», оскільки підприємство з такою назвою та реквізитами взагалі не зареєстроване в ЄДРПОУ.

Відповідач та її представник проти задоволення позову заперечували, наполягаючи на тому, що Відповідач, як мати, належним чином виконує свої материнські обов'язки по відношенню до сина, займається його вихованням допомагає у навчанні. Відповідач наполягала на тому, що її син ОСОБА_3 нормальний, здоровий хлопчик, у нього відсутні будь-які психічні відхилення, він має добру характеристику зі школи, в якій навчається. Відповідач вказала, що їх особисті з Позивачем складнощі у спілкуванні вона намагається не поширювати на дитину, ніколи Позивачу не перешкоджала у спілкуванні з сином і не має наміру в подальшому це робити. ОСОБА_3, як вказує Відповідач, хоче проживати разом з нею, не припиняючи контактів з батьком, про що він неодноразово говорив їй, а також психологу та працівникам служби у справах дітей. У зв'язку з цим ОСОБА_2 просила суд відмовити Позивачу у позові, визначивши місце проживання дитини з нею.

Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні підтримав висновок органу, згідно з яким доцільним є визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 саме з матір'ю, з якою він проживає нині, оскільки нею створені усі умови для розвиту та виховання дитини, забезпечується належний догляд та її виховання.

У судовому засіданні була заслухані в якості свідків батьки Позивача - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пояснили суду, що ОСОБА_2 є дуже жорстокою у вихованні ОСОБА_3, дозволяє собі фізичні покарання, необґрунтоване підвищення тону у спілкуванні з хлопцем, у зв'язку з чим дитина стала непередбачуваною, нервовою, дратівливою. В той же час ОСОБА_1 ніколи не дозволяв собі жорстокого відношення до сина, усі проблеми намагається вирішити через спілкування з дитиною. У зв'язку з цим зазначені свідки вважають, що для збереження психічного здоров'я дитини, його виховання в дусі поваги до оточуючих ОСОБА_3 буде краще проживати разом з батьком, який створює для нього усі належні умови для розвитку. У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 заявив про свою готовність надати своєму сину та внуку власну квартиру для їх проживання.

Свідки ОСОБА_7 (брат Позивача) зі своєю дружиною ОСОБА_8 пояснили суду, що неодноразово були свідками того, що ОСОБА_2 підвищувала голос на дитину, дозволяла собі підлягти на нього руку, в той час як Позивач собі такого не дозволяв, він завжди намагався домовитись із сином. Зазначили, що останнім часом вони помітили, що ОСОБА_3 став знервованим, пов'язують це з негативним впливом його матері - ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_9 (зі сторони Відповідача) повідомила суду, що вона тісно спілкується з відповідачкою, а її син ОСОБА_3 є хорошим, вихованим хлопцем. І мати, і батько за ним доглядають, дбають про нього, займаються вихованням. Свідок зазначила, що вона ніколи не бачила, щоб ОСОБА_2 піднімала руку на свого сина, чи той влаштовував істерики.

Свідки ОСОБА_10 зазначила, що з ОСОБА_2 вони спілкувались виключно на дитячих майданчиках під час прогулянок зі своїми дітьми. Свідок охарактеризувала ОСОБА_3 як охайного, вихованого, адекватного хлопця, а ОСОБА_2 - як хорошу матір, яка ніколи в її присутності не била дитину.

Свідок ОСОБА_11 зазначила, що знає ОСОБА_2 з 2010 року, їх діти разом ростуть, а тому вони багато часу проводять разом. Відповідача свідок охарактеризувала виключно з позитивної сторони, як хорошу матір, яка в достатній мірі займається виховання та доглядом за дитиною. Зазначила також, що батько ОСОБА_3 - ОСОБА_1 - також проводив час з сином, влаштовував для нього екскурсії, пізнавальні прогулянки.

Свідок ОСОБА_12, подруга Відповідачки, також пояснила суду, що її та Позивача син ОСОБА_3 є активним, здоровим хлопцем, він добре розвинутий, і ознак будь-яких психічних розладів у нього вона не помічала.

Судом в якості свідка, а також в якості спеціаліста (практикуючого психолога) за клопотанням Позивача була опитана ОСОБА_13, яка пояснила, що вона на прохання Позивача займалась консультаціями подружжя з приводу шляхів збереження сім'ї, провела кілька зустрічей, спілкувалась особисто з дитиною. Очевидно, що бесіди зі Сторонами не призвели до бажаного ефекту. Що стосується дитини, то свідок помітила, що ОСОБА_3 перебував у дещо стривоженому стані, оскільки переживав з приводу конфлікту між батьками, проте емоційного стресу у нього не було. Але свідок звернула увагу на те, що дитина більше прихильна до батька, йому легше було домовлятись з будь-яких питань саме з Позивачем. Свідок також зазначила, що вона знайомилась з висновком психолога, який взятий до уваги органом опіки та піклування під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини з одним з батьків, і висловила сумнів у можливості складання такого висновку із застосуванням усіх перелічених у ньому методик за наслідками лише однієї зустрічі з дитиною.

За клопотанням Позивача судом також опитані в якості свідків працівники дошкільного закладу освіти «Берізка», який відвідував ОСОБА_3, директор ОСОБА_17 та практичний психолог ОСОБА_18 Зазначені свідки пояснили суду, що вони знайомі із батьком, і з матір'ю ОСОБА_3, обидва вони відвідували садочок, приділяли належну увагу сину. Разом з тим, свідки зазначили, що позиція ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною завжди була надто емоційною, вона періодично голосно його сварила, інколи піднімала руку. Таке відношення не йшло на користь ОСОБА_3, і і під впливом матері він також почав ставати біль емоційним, агресивним. Батько ж дитини, зі слів зазначених свідків, був більш послідовним та виваженим у спілкуванні з сином.

Суд, вислухавши пояснення Сторін та свідків вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що у сім'ї ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3. (а.с. 9) Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 01.07.2015р. ухвалене рішення про розірвання шлюбу між сторонами (станом на день розгляду даної справи рішення чинності не набрало).

Встановлено, що після припинення фактичних шлюбних відносин Сторони проживають окремо, малолітній ОСОБА_3 залишився проживати з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до акту обстеження умов проживання дитини, складеного 23.01.2015р. працівниками служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, вони є хорошими, хлопчик мешкає в окремій кімнаті площею 11 кв.м, яка обладнана усіма необхідними меблями для навчання, обладнаний куточок для заняття спортом. З бесіди з малолітнім ОСОБА_3 встановлено, що він любить обох батьків, але проживати бажає саме з мамою. (а.с. 130)

З акту обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_2, яку на той час винаймав Позивач, також вбачається, що для проживання та розвитку дитини створені усі необхідні умови. (а.с. 131)

У зв'язку з поданням обома батьками заяв про надання висновку про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_3 з ними, органом опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації було вивчено дане питання, за результатами якого складений висновок, згідно з яким визнано за доцільне визначити місце проживання дитини саме з матір'ю ОСОБА_2.

Підтримуючи такий висновок суд бере до уваги, що ОСОБА_2 належним чином забезпечує дитину матеріально, займається її вихованням, належним чином виконує свої батьківські обов'язки щодо неї.

Крім того, одним з визначальних аргументів для суду є особиста прихильність дитини до матері та ї бажання проживати з нею, що було встановлено як психологом ГО «Центр допомоги сім'ї» (а.с. 150-153), так і працівниками органу опіки та піклування під час безпосереднього спілкування з дитиною.

Посилання Позивача на те, що подані Відповідачем до служби у справах дітей документи про її роботу в ПП «КЕНА» та її характеристику з місця роботи містять ознаки підробки, суд оцінює у сукупності з іншими обставинами, беручи до уваги також і те, що до суду Відповідачем надано довідку про працевлаштування їх в іншу компанію - Товариство з обмеженою відповідальністю «Классики» на посаду адміністратора. Відтак, зважаючи, що Відповідачем надані докази наявності у неї стабільного доходу, необхідного для забезпечення матеріального утримання дитини, вимога Позивача про виключення з числа доказів Висновку органу опіки та піклування є необґрунтованою.

Твердження Позивача про те, що аморальність поведінки Відповідача негативним чином впливає на розвиток та психологічну рівновагу дитини, суд оцінює критично, оскільки матеріалами справи не підтверджується систематична поведінка Відповідача, яка могла б бути характеризована як аморальна, і свідком якої в той же час був малолітній ОСОБА_3.

Підвищена емоційність Відповідача не може бути покладена судом у висновок про неможливість визначення місця проживання з нею її з Позивачем дитини.

Відповідно до Принципу 6 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням своїх батьків, і в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю.

Суд погоджується, що батьком малолітнього ОСОБА_3 також створені необхідні умови для проживання з ним його сина, проте з урахуванням наявного висновку органу опіки та піклування, а також того, що матір'ю дитини створені належні умови для розвитку її особистості, з огляду на положення Декларації про права дитини від 20.11.1959р., суд приходить до висновку про необхідність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 саме з матір'ю - ОСОБА_2.

За таких обставин суд вважає необхідним у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити та визначити місце проживання дитини з матір'ю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 159-161 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11 , 57-60, 88, 212-215, 218, 226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: