Справа №1814/1346/2012 Головуючий у суді у 1 інстанції - Толстой О. О.
Номер провадження 22-ц/788/1238/15 Суддя-доповідач - Околот Г. М.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

07 липня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Околота Г. М.,

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І. ,

при секретарі- Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Путивльського районного суду Сумської області від 10 грудня 2012 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 10 грудня 2012 року позов публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю, загальною площею 1663 кв.м за адресою: вул. Кірова, 41, м. Путивль Сумської області, власником якої є ОСОБА_5 в рахунок його заборгованості перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором № 012/15-12/2953 від 17 вересня 2007 року в загальному розмірі станом на 04 вересня 2012 року 280497 грн. 20 коп., в тому числі 247200 грн. сума основного боргу, 30125 грн. 62 коп. несплачених процентів, 1599 грн. 32 коп. пені за несвоєчасне погашення кредиту і 1572 грн. 26 коп. пені за несвоєчасне погашення процентів, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 588630 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 2804 грн. 97 коп. судового збору. ( а.с. 73-74)

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3, яка не приймала участі у розгляді справи , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. В обґрунтування скарги апелянт вказує, що ухваленим рішенням суду були порушені її права як співвласника майна, на яке судом було звернуто стягнення в рахунок сплати заборгованості за кредитним договором , оскільки суд першої інстанції помилково вважав відповідача ОСОБА_5 єдиним власником нерухомого майна - предмета іпотеки та не врахував, що вона є співвласницею 1/2 частини цього майна у праві спільної сумісної власності подружжя, оскільки нежитлова будівля була набута у період шлюбу, своєї згоди на укладення договору іпотеки вона не давала, між нею та ОСОБА_6 було складено договір про поділ майна подружжя.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_7, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із доведеності факту невиконання відповідачем зобов'язань за укладеним кредитним договором і набуття у зв'язку з цим позивачем права на підставі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернути стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Судом першої інстанцій встановлено, що 17 вересня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 (з 29 квітня 2011 року змінив прізвище на ОСОБА_5) укладено кредитний договір № 012/15-12/2953, відповідно до умов якого банк надав відповідачу на розвиток бізнесу кредит шляхом відкриття відновлювальної (револьверної) кредитної лінії на суму 412000 грн., а відповідач зобов'язувався в строк до 12 вересня 2017 року повернути кошти шляхом здійснення щорічних платежів в розмірі 41200 грн. до 30 серпня (останній платіж - 12 вересня 2012 року), а також щомісячно сплачувати 17% річних за користування кредитом (а.с. 7-11, 15).

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним, між сторонами було укладено договір іпотеки № 012/15-12/2953-3, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку банку належну йому на підставі договору купівлі-продажу від 28 вересня 2004 року нежитлову будівлю загальною площею 1666 кв.м по вул. Кірова,41 в м. Путивль Сумської області (а.с. 12-14).

Банк свої зобов'язання по наданню позичальнику кредитних коштів виконав в повному обсязі, що підтверджується меморіальними ордерами ( а.с. 18, 19)

У зв'язку з неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 04 вересня 2012 року виникла заборгованість по кредиту у розмірі 280497 грн. 20 коп., з них 247200 грн. - основного боргу, 30125 грн. 62 коп. - несплачених процентів за період з 29 вересня 2011 року по 29 серпня 2012 року, 1599 грн. 32 коп. - пені за несвоєчасне погашення кредиту і 1572 грн. 26 коп. - пені за несвоєчасне погашення процентів за період з 10 вересня 2011 року по 03 вересня 2012 року

Порушення позичальником ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором підтверджується розрахунком заборгованості станом на 04.09.2012 року, який відповідачем не спростований. ( а.с. 6, 20) .

Відповідно до положень ст.ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналогічне право позивача, як іпотекодержателя, прописане й в п. п. 5.1, п.п.5.5.1, 5.5.2 п.5.5 іпотечного договору , якими передбачено , що у випадку невиконання іпотекодавцем та позичальником письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов'язань за цим кредитним договором у 30-ти денний строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмету іпотеки. Реалізація предмету іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду проводиться шляхом продажу на прилюдних тогах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною не менше 90% від вартості предмета іпотеки. Відповідно до пункту 1.3 договору іпотеки заставна вартість предмета іпотеки визначена сторонами у 588630 грн.

Згідно з п. 5.2 цього ж договору іпотекодержатель набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, зокрема у випадку повного або часткового неповернення у встановлені строки кредиту, процентів або неустойки.

В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем ОСОБА_5 своїх зобов'язань за кредитним договором , тому вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідають встановленим обставинам та нормам закону.

Способом звернення стягнення на предмет іпотеки позивач обрав передбачене ст. 41 Закону України "Про іпотеку" право іпотекодержателя на реалізацію предмета іпотеки на прилюдних торгах. .

Згідно положення статті 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно керувався вимогами ст..ст. .526, 527, 530, 611, 629, 1050-1054 ЦК України та вирішуючи спір обґрунтовано, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 17.09.2007 року відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» задовольнив вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та правильно застосував процедуру продажу предмета іпотеки та спосіб реалізації предмета іпотеки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він є законним, обґрунтованим та підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Що стосується доводів апелянта стосовно недійсності договору іпотеки у зв'язку з ненаданням згоди апелянтом як дружиною на передачу предмета іпотеки , а також порушенням її права спільної сумісної власності на ? частини спірної будівлі при поділі майна , то ці доводи колегією суддів до уваги не приймаються і відхиляються, з наступних підстав.

Так, обґрунтовуючи свої доводи апеляційної скарги стосовно незаконності передачі ОСОБА_6 належної їй частки у праві спільної власності подружжя в іпотеку , а як слідство і недійсність договору іпотеки, а також незаконність рішення суду в частині звернення стягнення на іпотечне майно , ОСОБА_3 посилається на ту обставину, що як дружина вона мала у спільній власності подружжя ? частини спірної будівлі, оскільки ця будівля була придбана у шлюбі, а відтак вона повинна була надавати згоду на передачу майна в іпотеку.

Як вбачається з досліджених апеляційним судом матеріалів справи, апелянт ОСОБА_3 неодноразово зверталася до суду з позовом як до свого колишнього чоловіка ОСОБА_6 так і до банку, з приводу захисту свого права на спірне майно.

Зокрема, рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 16 червня 2014 року ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні вимог до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним договору іпотеки за спливом строків позовної давності. ( а.с. 97-98)

Крім того, рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 20 січня 2014 року ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні вимог до ОСОБА_5 про поділ майна колишнього подружжя з тих підстав, що внаслідок реалізації спірного нерухомого майна на прилюдних торгах, яке є предметом іпотеки у даній справі, відповідач право власності на нього втратив, а тому вимоги позивачки у визначений нею спосіб задоволенню не підлягають. ( а.с. 99-100)

Отже доводи скарги з приводу придбання спірної будівлі у власність у період перебування апелянта у зареєстрованому шлюбі, надання його в іпотеку, а також виділення частки майна іншому подружжю колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ці обставини вже були предметом судового розгляду, рішеннями суду, які набрали законної сили у справах між цими ж сторонами, у задоволенні цих вимог апелянту було відмовлено, тому в силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України не потребують повторного доведення у цій справі факти правомірності передання майна в іпотеку та виділення частки майна іншому подружжю.

Крім того, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості здійснити захист права спільної сумісної власності подружжя у визначений апелянтом спосіб у межах даної цивільної справи, оскільки фактично ОСОБА_3 участі в розгляді справи не брала , вимог про захист порушеного права власності в рамках цієї справи не заявляла, повноважень щодо залучення її у якості третьої особи на даній стадії розгляду апеляційний суд не має, однак колегія суддів вважає , що питання стосовно захисту права спільної сумісної власності подружжя можуть бути вирішені апелянтом в іншому порядку при наявності відповідних підстав та відповідно до вимог СК України.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи апелянта, щодо невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права , не можуть бути прийняті до уваги, оскільки всі вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи і не містять передбачених законом підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду.

Висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки ґрунтуються вони на обставинах, які встановлені в судовому засіданні, наданих сторонами доказах, у відповідності з нормами матеріального і процесуального законодавства, рішення суду відповідає вимогам ст.ст.213, 214 ЦПК України, підстав для його скасування немає, тому відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 325 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 10 грудня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -