АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1445/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 42 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 (як головного редактора) та ТОВ «Час Пік ЛТД», про захист честі та гідності та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до суду з даним позовом, яким, після поданих уточнень, просив визнати такими, що не відповідають дійсності та порочать честь та гідність позивача, як жителя виборчого округу №197, відомості, розповсюджені у щотижневій обласній інформаційній соціально-політичній газеті «Час Пік» №44 за 29.10.2014 у статті головного редактора вказаної газети ОСОБА_7 під назвою «Канівській гопоті хочу повідомити сумну новину Ваш кандидат не пройшов у ОСОБА_8»; зобовязати ТОВ «Час Пік ЛТД» та головного редактора газети «Час Пік» ОСОБА_7 надати позивачу право на відповідь на вказану вище статтю на друкованих шпальтах газети «Час Пік» у її найближчому випуску з дня набрання рішенням суду законної сили; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 5000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог указав на те, що 29.10.2014 на шпальтах газети «Час ПІК» (№44) було розміщено статтю під назвою «Канівській гопоті хочу повідомити сумну новину Ваш кандидат не пройшов у ОСОБА_8», в якій її автор ОСОБА_7, на думку позивача, посягнув на честь та гідність останнього, оскільки допустив у його бік образи у звязку з волевиявленням на виборах у ВРУ від 26.10.2014. Крім того, цією статтею позивачу було завдано моральну шкоду.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 27.04.2015 у задоволенні позову відмовлено.

На це рішення суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом при його ухваленні норм матеріального та процесуального права та на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для нового розгляду в іншому складі суддів. В обґрунтування вказує на доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві, та на те, що суд першої інстанції не врахував норми законодавства України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо посягання на честь та гідність та поширення недостовірної інформації, яка ганьбить особу. Зазначає, що саме на відповідача покладено обовязок довести достовірність поширеної негативної інформації.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав та мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги є недоведеними.

Колегія суддів в цілому погоджується з такими висновками суду, виходячи з настурппного.

При розгляді справи встановлено, що 29.10.2014 у газеті "ЧАС ПІК" №44 в рубриці "майже співчуття" опубліковано статтю головного редактора цієї газети ОСОБА_7 під назвою " Канівській гопоті хочу повідомити сумну новину Ваш кандидат не пройшов у ОСОБА_8 " такого змісту:

"Висловлюємо глибокі і щирі співчуття всім прихильникам колишнього кандидата в народні депутати по Канівському виборчому округу №197 ОСОБА_9 ОСОБА_3 ні за що дорікнути. Ви вчасно прийшли на виборчі дільниці і з радістю і натхненням проголосували за пана ОСОБА_9 Ви раділи радістю малої дитини, яка ще не розбирається в житті, в тому, що робиться навкруги, я вже не кажу про таку людську здатність як елементарно думати і аналізувати. Це для багатьох вища математика, тому краще від цього подалі. Головне, що ви побачили у списку любе прізвище і ваша душа "расстаяла". Кажуть, на деяких вулицях з цього приводу у день виборів були навіть гуляння, з маршируванням по розбитих дорогах. Ви ні на мить не допускали, що може бути осічка. І взагалі, мало хто з вас думав про Канів, про його майбутнє, про дітей, внуків. У Каневі для багатьох це не підйомно, та ще в день виборів та ще на виборчій дільниці. Хоч прогрес прозріння виборця є. Якщо скажімо в 2012 році за любого ОСОБА_9 проголосували 71% канівських виборців, то цього разу лише 35%. Вибори - це свято ще з радянських часів. Кажуть, що дехто з радості, що побачив у виборчому списку любе ім'я, так розхвилювався, що проголосував не за того ОСОБА_9. У списку для голосування було аж три ОСОБА_9 на всі смаки. Між іншим, два інші ОСОБА_10 і ОСОБА_4 разом відібрали в ОСОБА_9 аж 2,2 тис. голосів. Але це не так важливо для виборця, головне що за ОСОБА_9. І тут настав чорний понеділок, коли підрахували хто і за кого голосував, то виявилося, що в Каневі мешкає не лише одна гопота. Знайшлися виборці, які проаналізували стан речей і проголосували за інших кандидатів. Більше того, коли зібрали ще голоси з Черкаського району, і з Золотоноші та Золотоніського району, то виявилося, що переміг на виборах представник блоку президента ОСОБА_11 (набрав майже 19 тис. голосів). І все ж я висловлюю щирі співчуття канівській гопоті. Ваш кандидат не пройшов (набрав майже 16 тис. голосів). І це вселяє надію."

Позивач ОСОБА_6 у даній справі порушує перед судом питання про захист його, як виборця у 197 виборчому окрузі, честі та гідності на які посягає недостовірна, на його думку, інформація у оспореній газетній статті. При цьому, він указує на те, що спірна стаття в образливій формі насміхається над жителями Канівщини та над їхнім волевиявленням на виборах народних депутатів України від 26.10.2014. Позивач доводить про негативне значення слова «гопник», указує на неодноразове поширення через газету-відповідач образливої інформації щодо кандидата в народні депутати ОСОБА_9 під час виборів у 2013 та 2014 роках. У звязку з викладеним позивач зазначає, що він знаходиться у стані постійного нервового напруження та стресу, у результаті чого у нього різко знизилась працездатність, що негативно вплинуло на виконання його трудових обов'язків та на відносини в сім'ї. Також у позивача порушився сон, наявний біль в області серця та нервові зриви. Викладене свідчить про завдання позивачу моральної шкоди, яку він оцінює в 5000,00 грн. Крім того, позивач аналізує політичні наслідки наявності у виборчому бюлетені кількох кандидатів із прізвищем ОСОБА_9 та несправедливу, на його думку, політичну гру опонентів кандидата в народні депутати ОСОБА_9 Позивач вважає, що спірна інформація є неправдивою, отже не може бути оціночним судженням.

Таким чином предметом доказування у даній справі є факт поширення недостовірної інформації, яка порушує особисті немайнові права позивача.

Пленумом ВСУ у п.п.1, 4, 6, 15, 19 постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначив про те, що Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності та честі, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації; ця інформація стосується позивача; поширена інформація є недостовірною; поширення інформації порушує особисті немайнові права.

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Вирішуючи питання про визнання інформації недостовірною, суд має визначитися із характером такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч.2 ст.47-1 ЗУ "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (ст.37 Закону про пресу, ст.65 ЗУ "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Згідно положень ст.30 ЗУ "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Згідно ст. 277 ЦК України та ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести, зокрема, те, що внаслідок поширення недостовірної інформації було порушено його особисті немайнові права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини у випадках, коли негативна інформація стосується публічної особи, то право на недоторканість гідності та честі є дещо обмеженим за обсягом та змістом. Усе це повязано з тим, щоб забезпечити свободу слова для формування громадської думки про поведінку відповідної публічної особи та унеможливити втручання держави у здійснення свободи слова під приводом захисту честі та гідності політичних та публічних осіб. При цьому, права на недоторканість честі та гідності вказаних осіб підлягають захисту лише у випадку, коли буде доведено, що інформація поширена «з явним злим умислом», тобто особа заздалегідь знала про її неправдивость , або з нехтуванням питання про її правдивість чи неправдивість (рішення у справі «Нью-Йорк Таймс» проти Салівана (New York Times v. Sullivan) чи «ОСОБА_12 Ко.» проти Батса (Curtis Publishing v. Butts)).

З огляду на викладені вище фактичні обставини справи та норми законодавства, колегія суддів вважає, що спірна інформація, яку позивач вважає такою, що принижує його честь та гідність, має характер оціночних суджень, так як вона є критичною оцінкою саме щодо можливості обрання в народні депутати ОСОБА_9 При цьому колегія суддів приймає до уваги характер використання мовних засобів у спірній статті, зокрема, гіпербол, алегорій, сатири.

Крім того, згідно положень ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнаная або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ним Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту визначені ст.16 ЦК України. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, мас право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Зазначені положення законодавства кореспондуються також із розясненнями, наданими Пленумом ВСУ судам України у п.2 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».

На підставі вищевикладеного, колегія суддів констатує, що особа має право звернути до суду за захистом саме своїх прав, свобод чи інтересів. Право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені. Іншими словами, особа не має права звернутися до суду у разі, якщо права, за захистом яких вона звернулася, їй не належать. Така особа є неналежним позивачем і у позові їй слід відмовити. Тому при зверненні до суду позивач повинен доводити свою юридичну заінтересованість у справі. Завдяки такому підходу реалізується принцип диспозитивності цивільного процесу, закріплений ст. 11 ЦПК України, відповідно до якого кожна особа самостійно вирішує: звертатися їй до суду чи ні.

Саме по собі порушення норм законодавства, у разі його доведеності, не може свідчити про можливість застосування судом відповідних правових наслідків у разі звернення субєкта, який у аспекті положень процесуального закону, зокрема ст.3 ЦПК України, не має права на звернення до суду в своїх інтересах чи інтересах інших осіб.

У спірній статті мова йде про критичну оцінку процесу голосування на виборах до ВРУ за кандидата в народні депутати ОСОБА_9, з чого не вбачається порушення прав позивача ОСОБА_6, як фізичної особи, яка на час проведення указаних ймовірно виборів підтримувала цього кандидата. Логічного звязку між змістом статті та особою позивача не вбачається. Критична оцінка певною особою обставин, повязаних із кандидатом у народні депутати, який апріорі є публічною особою, не свідчить про порушення прав інших осіб, які підтримують цього кандидата. Крім того, критичність спірної статті не свідчить про її неправдивість, про що вказує позивач, оскільки автор статті має право на власну оцінку обставин, повязаних із публічною особою.

Крім того, із позовних вимог вбачається, що вони стосуються загального змісту надрукованої статті, опублікованої 29.10.2014 у газеті "ЧАС ПІК" №44, при цьому ОСОБА_6 не конкретизує вислови, які, на його думку, містять недостовірну інформацію про нього та підлягають до спростування, як такі, що порочать честь та гідність позивача.

Доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують.

Також колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що судом першої інстанції неправомірно відхилено його вимогу щодо зобовязання ТОВ «Час Пік ЛТД» та відповідача ОСОБА_7, як головного редактора газети «Час Пік» надати йому право на відповідь виходячи з наступного.

Згідно до вимог чинного законодавства України, зокрема ст. 277 ЦК України та ст. 37 Закону України « Про друковані засоби масової інформації ( пресу) в Україні, передбачено право кожної особи на вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність.

З належних та допустимих доказів по справі та пояснень самого позивача в суді апеляційної інстанції вбачається, що він і не звертався до відповідача за реалізацією такого свого права, тобто неправомірних дій з боку відповідача щодо надання ОСОБА_6 права на відповідь на вищезгадувану статтю судом не встановлено.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що його позовні доводи про неодноразове поширення через газету-відповідач образливої інформації щодо кандидата в народні депутати ОСОБА_9 під час виборів у 2013 та 2014 роках, аналіз позивачем політичних наслідків наявності у виборчому бюлетені кількох кандидатів із прізвищем ОСОБА_9 та несправедливу політичну гру опонентів кандидата в народні депутати ОСОБА_9 не стосуються предмету доказування у даній цивільній справі про захист честі та гідності ОСОБА_6

Так як у справі не доведено порушення спірною статтею прав позивача, повязані з цим позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є безпідставними.

Частиною 1 статті 307 ЦПК України, яка регламентує повноваження апеляційного суду при розгляді апеляційних скарг на рішення суду, не передбачено можливості скасування рішення суду та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, про що просить апелянт.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для скасування рішення суду, яке є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, відповідно, рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 (як головного редактора) та ТОВ «Час Пік ЛТД», про захист честі та гідності та відшкодування моральної шкоди має бути залишено без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 (як головного редактора) та ТОВ «Час Пік ЛТД», про захист честі та гідності та відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :