Справа № 454/1065/15 Головуючий у 1 інстанції: Струс-Духнич Т.В.
Провадження № 22-ц/783/4556/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

секретаря Іванової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства "ОСОБА_3." на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 18 травня 2015 року у справі за позовом Фермерського господарства "ОСОБА_3." до Конституційного Суду України та Держави України в особі Міністерства юстиції України про відшкодування шкоди, -

встановила:

В квітні 2015 року представник позивача ФГ «ОСОБА_3.» - ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Конституційного Суду України, Держави України в особі Міністерства юстиції України, просив стягнути з відповідачів в його користь 1000000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті протиправних дій Секретаріату Конституційного Суду України, що спричинило приниження його честі, гідності та ділової репутації.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що вважає незаконними дії завідувача відділу опрацювання конституційних звернень Секретаріату Конституційного Суду України Рогового О. під час розгляду конституційного звернення фермерського господарства, оскільки останній був зобов'язаний передати конституційні звернення на розгляд Конституційного Суду України або надати обґрунтовану відповідь, надавши докази, що жодні права фермерського господарства, гарантовані Конституцією України не порушені.

Ухвалою від 21.04.2015 року відкрито провадження у даній справі, призначено судове засідання на 05 травня 2015 року.

Оскаржуваною ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 18 травня 2015 року закрито провадження у цивільній справі за позовом Фермерського господарства "ОСОБА_3." до Конституційного Суду України та Держави України в особі Міністерства юстиції України про відшкодування шкоди в частині вимог до Конституційного Суду України.

Ухвалу суду оскаржив представник позивача ФГ «ОСОБА_3.» - ОСОБА_3, вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції повинен був застосувати норми Конституції України, як норми прямої дії та захистити право позивача чи вказати, що його права не порушені.

Звертає увагу на те, що закриваючи провадження у справі районний суд мав вказати в ухвалі, які норми забороняють направляти або судам розглядати позовні заяви до суду про стягнення моральної шкоди в результаті протиправних дій судді чи суду, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації.

Просить скасувати ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 18 травня 2015 року про закриття провадження в частині вимог до Конституційного Суду України та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник позивача Фермерського господарства "ОСОБА_3 та представник відповідача Держави України в особі Міністерства юстиції України, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення їм поштових відправлень (а.с. 63,64), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

Представник відповідача Конституційного Суду України в судове засідання не прибув, подав заперечення на апеляційну скаргу та звернувся із клопотанням про розгляд справи у відсутність представника відповідача.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Закриваючи провадження по справі в частині, що стосуються вимог до Конституційного Суду України, районний суд виходив з того, що розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов'язаних з розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання) нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Також, суд роз'яснив, що відповідно до ст.ст. 62, 126, 129 Конституції України рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування матеріальної і моральної шкоди одночасно із оскарженням таких дій) до іншого суду, так як це буде порушувати принцип незалежності судів і заборону втручання в її вирішення незалежним судом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод конституційне право на судовий захист повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Закриття провадження - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв'язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи. Після закриття провадження позивач не має права на повторне звернення до суду з тим же позовом.

Вичерпний перелік підстав для закриття провадження визначений ст. 205 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Підставою позову є конкретні обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, які об»єктивуються у поданій ним заяві та доказах.

При зверненні в суд з позовом до Констуційного Суду України, Держави Україна в особі Міністерства юстиції України представник ФГ «ОСОБА_3.» - ОСОБА_3 зазначав, що моральна шкода йому завдана внаслідок протиправних дій Конституційного Суду України (секретаріату), внаслідок не передання його конституційного звернення на розгляд Конституційного Суду України, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації (а.с. 2-5).

Позивач фактично вимагає відшкодування моральної шкоди за дії завідувача Відділу опрацювання конституційних звернень ОСОБА_6, які не є управлінськими, не стосуються цивільних і господарських правовідносин. Дії при поверненні позивачу неналежно оформленого конституційного звернення є діями, вчиненими Секретаріатом Конституційного Суду України при виконанні своїх обов"язків, пов"язаними із підготовкою матеріалів конституційного звернення відповідно до вимог параграфу 10 Регламенту Конституційного Суду України, затвердженого Рішенням Конституційного Суду України від 05 березня 1997 року (з наступними редакціями).

Згідно із ст. 15 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Зі змісту вказаної статті слідує, що позови громадян на акти і дії суддів, пов'язані із здійсненням правосуддя, оскарження яких встановлюється відповідним процесуальним законодавством України, судами не розглядаються.

Також, відповідно до положень ст.ст. 126, 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні й підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється. Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Крім цього, офіційне тлумачення наведених положень здійснено у Рішенні Конституційного суду України № 19-рп/2004 від 01.12.2004 року, де зокрема визначено, що положення ч. 1 ст. 126 Конституції України "незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України" у взаємозв'язку з іншими положеннями розділу VIII Основного Закону України треба розуміти так, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Крім цього, положення частини другої статті 126 Конституції України "вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється" треба розуміти як забезпечення незалежності суддів у зв'язку із здійсненням ними правосуддя, а також як заборону щодо суддів будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, установ та організацій, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, фізичних та юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов'язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо.

Згідно із ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою впливу на безсторонність суду забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

З врахуванням наведених вище положень Конституції України судові рішення і, відповідно, дії або бездіяльність судів (суддів) з питань здійснення правосуддя (пов'язаних з підготовкою й розглядом справ у судових інстанціях) можуть оскаржуватись у визначеному порядку до суду вищої інстанції, а не в інший суд першої інстанції. Останнє порушувало б принцип незалежності суддів, і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Суд є органом, який розглядає скарги на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових і службових осіб, а його рішення (дії, бездіяльність) оскаржуються лише в порядку, визначеному ст. 129 Конституції України та законодавством про судочинство.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 р. № 8 «Про незалежність судової влади», оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Зазначені обставини були встановлені після відкриття провадження, відтак, провадження у цій справі підлягає закриттю.

Таким чином, колегія суддів вважає, що так як на спірні правовідносини не поширюється юрисдикція судів по розгляду таких справ в порядку цивільного судочинства, оскільки ні Конституцією України, ні чинними законами України не передбачено право особи на відшкодування за рахунок держави шкоди, завданої незаконними судовими рішеннями суддів (судів) під час здійснення ними правосуддя, окрім, як на підставі обвинувального вироку суду про вчинення суддею злочину при здійсненні правосуддя, зокрема винесення ним завідомо неправосудного рішення, а також у разі скасування вироку суду як неправосудного (незаконного засудження), тому суд дійшов правильного висновку про необхідність закриття провадження в частині вимог до Конституційного Суду України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст.ст. 312,313,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "ОСОБА_3." відхилити.

Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 18 травня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин