Справа № 236/1776/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Шавиріної Л.П..

при секретарі - Снігирьовій О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Красний Лиман за участю позивача, представника третьої особи справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Краснолиманський міський центр зайнятості, про розірвання трудового договору, суд

ВСТАНОВИВ:

28.05.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача(фізичної особи підприємця) про розірвання укладеного між нею та відповідачем безстрокового трудового договору у зв»язку з невиконання відповідачем законодавства про працю, зобов»зання відповідача внести запис про це в її трудову книжку та стягнення з відповідача на її користь понесених нею судових витрат по сплаті судового збору. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала частково та змінила в частині стягнення судових витрат не підтримала, посилаючись на те, що таких не несла зовсім, а в частині зобов»язання внести запис у її трудову книжку просила покласти вказане зобов»язання на Краснолиманський міський центр зайнятості. При цьому показала, що 12.03.2012 року між нею та відповідачем(ФОП) було укладено безстроковий трудовий договір, зареєстрований в цей же день у третьої особи за № 9, на підставі якого вона працювала у відповідача підсобним робітником. Однак з березня 2015 року відповідач умови договору не виконує заробітну плату не сплачує, трудовий договір розірвати з ним неможливо у зв»язку з тим, що за місцем проживання він відсутній і місце його знаходження невідомо. Вказаним порушаються конституційні права позивача на право вибору місця роботи. Тому просила позов задовольнити.

Представник третьої особи ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення зміне

них позовних вимог, надав суду пояснення, аналогічні поясненням позивача.

Відповідач в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.

З огляду на це, за клопотанням позивача, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню на підставі наступного.

Відповідача ОСОБА_2 зареєстровано як фізичну особу- підприємця(ФОП) з видом підприємницької діяльності роздрібна торгівля. 12.03.2012 року між позивачем як фізичною особою та відповідачем(ФОП) було укладено безстроковий трудовий договір, згідно якого позивач зобов»язалася виконувати роботу підсобного робітника в магазині «Тремок», розташованому у м. Красний Лиман, Донецької області, по провул.. Базарному,17, а відповідач оплачувати її роботу у розмірі 1235,0 грн. у місяць. В цей же день 12.03.2012 року вказаний договір зареєстровано у Краснолиманськомі міському центрі зайнятості за № 9(а.с.6-7).

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

На момент укладення спірного трудового договору діяла норма ст. 24-1 КЗпП України, відповідно до якої у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа або за нотаріальним дорученням уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України.

Такий порядок реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою було затверджено наказом Мінпраці та соціальної політики України № 260 від 08.06.2001 року, зареєстрований в Мінюсті України 26.06.2001 року за № 554/5745.

Вказаний порядок поширюється на фізичних осіб-підприємців без створення юридичної особи з правом найму працівників. Укладений у письмовій формі трудовий договір фізична особа повинна подати на реєстрацію до державної служби зайнятості за місцем проживання у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи. При реєстрації договору сторони повинні подати відповідні документи.

Матеріали справи свідчать про те, що сторонами було виконано перелічені вимоги законодавства і укладений між ними трудовий договорі 12.03.2012 року було зареєстровано в Краснолиманському міському центрі зайнятості за № 9(а.с.6).

А відповідно до п.2.20-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України, Мінюсту України, Мінсоцзахисту населення України від 29.07.1993 року № 58, фізичні особи підприємці роблять записи до трудових книжок працівників про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідно до укладених з працівниками письмових трудових договорів, що зареєстровані в установленому порядку в державний службі зайнятості. Внесені до трудових книжок записи підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, який зареєстрував трудовий договір, і засвідчуються його печаткою.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що в разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково, в трудовій книжці фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають державну службу, яка зареєструвала вказаний трудовий договір.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач не виконує умови трудового договору від 12.03.2012 року, укладеного між ним та позивачем, та зареєстрованого Краснолиманським міським центром зайнятості, бо заробітну плату не виплачує, за місцем проживання відсутній, місце його реєстрації невідомо, знаходиться у розшуку, чим позбавляє права позивача на розірвання трудового договору за власним бажанням та вибору місця роботи(а.с.11,21).

Відповідно до приписів ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Саме тому, законодавцем гарантовано захист вказаних конституційних прав громадян в ч.3 ст.38 КЗпП України, яка передбачає, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Судом встановлено, що у зв»язку з невиконанням відповідачем умов трудового договору від 12.03.2012 року в частині гарантування позивачу можливості вільно обирати місце роботи, одержання винагороди за працю, позовні вимоги позивача в частині розірвання трудового договору підлягають задоволенню бо сторони фактично його, але передбачених законодавством дій для його розірвання та зняття з реєстрації не виконали.

При цьому, з вказаних підстав, враховуючи те, що місце знаходження відповідача встановити неможливо, та враховуючи сутність приписів ст. 38 КЗпП України щодо можливості розірвання трудового договору з ініціативи працівника, права якого перебирати на себе суд не уповноважений, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги частково із зазначенням у резолютивній частині рішення відомостей не про розірвання трудового договору судом, як про це просить позивач, а про визнання судом трудового договору таким, що розірваний з ініціативи працівника, що буде підставою для зняття його з реєстрації службою зайнятості населення, та внесення саме вказаною службою відповідного запису до трудової книжки позивача.

Крім того при зверненні до суду позивача на підставі п.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» віл 08.07.2011 року було звільнено від сплати судового збору, розмір якого відповідно до ст.3 вказаного Закону становить 243,60 грн.

Але враховуючи те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, який не має ціни, відповідно до ст.. 88 ЦК України судові витрати також підлягають стягненню з відповідача на користь держави в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.8,43 Конституції України, ст.ст.3,21,38 КЗпП України, ст.ст.10,11,60,88,212-215,224 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Краснолиманський міський центр зайнятості, про розірвання трудового договору задовольнити частково.

Визнати таким, що розірваний з ініціативи працівника на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України(не виконання власником законодавства про працю) безстроковий трудовий договір, укладений 12 березня 2012 року між фізичною особою суб»єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований в Краснолиманському міському центрі зайнятості 12.03.2012 року за № 9, з моменту набрання рішенням законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНПП НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в сумі 243(двісті сорок три),60 грн.

В задоволення решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд в 10-денний строк з моменту його проголошення.

Рішення може бути переглянуто за заявою відповідача, поданою ним до Краснолиманського міського суду Донецької області у 10-денний строк з моменту отримання його копії.

Суддя