УХВАЛА

іменем україни

05 серпня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Мартинюка В.І.,

Наумчука М.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за попередніми договорами купівлі-продажу квартири,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 17 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за попередніми договорами купівлі-продажу квартири.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона, маючи намір придбати у ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1, 03 березня 2010 року уклала з останньою попередній договір, згідно з умовами якого позивач передала, а ОСОБА_5 отримала суму завдатку в розмірі 25 000 грн. Згідно з умовами попереднього договору від 19 березня 2010 року, укладеного між тими ж самими сторонами, ОСОБА_5 отримала суму завдатку в розмірі 23 000 грн. Згідно з умовами попереднього договору від 18 квітня 2010 року, укладеного між тими ж самими сторонами, ОСОБА_5 отримала суму завдатку в розмірі 24 000 грн; 20 квітня 2010 року ОСОБА_5 отримала суму завдатку в розмірі 28 000 грн. 28 квітня 2010 року позивач сплатила в якості завдатку як гарантію виконання умов попереднього договору 159 000 грн. 18 травня 2010 року ОСОБА_5 не прибула до нотаріуса для оформлення основного договору купівлі-продажу квартири, а ІНФОРМАЦІЯ_1 вона померла.

ІНФОРМАЦІЯ_1 було відкрито спадкову справу щодо майна померлої ОСОБА_5 державним нотаріусом Української міської державної нотаріальної контори. Позивачка звернулася з претензією як кредитор спадкодавця 16 листопада 2010 року до нотаріальної контори про наявність боргу спадкодавця внаслідок укладення попередніх договорів купівлі-продажу квартири. Після смерті ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування згідно з рішенням Обухівського районного суду Київської області від 27 січня 2012 року визнано за ОСОБА_4

Позивачка зазначала, що ОСОБА_4, ставши власником вищезазначеної квартири, спочатку погоджувався продати її та повернути борг, але потім відмовився від виконання зобов'язань за попередніми договорами купівлі-продажу, укладеними між нею (позивачкою) і спадкодавцем ОСОБА_5, та відмовився повернути передані згідно із цими договорами кошти. Оскільки відповідачем до цього часу борг позивачці не повернуто, з урахуванням вищенаведеного позивачка просила стягнути суму боргу з відповідача, а саме: загальну суму боргу 720 800 грн, що складає 45 050 доларів США згідно з курсом НБУ на 19 листопада 2014 року та 3 % річних в розмірі 61 268 грн (3 829,00 доларів США), починаючи від 07 лютого 2012 року - моменту настання законної сили рішенням Обухівського районного суду Київської області про визнання права власності на квартиру за відповідачем станом на 19 листопада 2014 року та індекс інфляції 1441,6 грн.

У подальшому позивачка збільшила позовні вимоги та остаточно просила стягнути з відповідача 899 607,40 грн, що відповідно до курсу НБУ становило 56 225 доларів США.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 13 січня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу за отримані суми завдатків та авансового платежу за попередніми договорами купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 в розмірі 420 000 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 17 березня 2015 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 січня 2015 року змінено в частині стягнення з ОСОБА_4 суми боргу за отримані суми завдатків та авансового платежу за попередніми договорами купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, визначивши суму боргу в розмірі 159 200 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті спадщини після смерті ОСОБА_5 до ОСОБА_4 перейшли всі права, у тому числі і зобов'язання повернути сплачений ОСОБА_3 аванс в розмірі 420 000 грн відповідно до укладених договорів, що включає в себе сплачені 03 березня 2010 року - 25 000 грн, 19 березня 2010 року - 23 000 грн, 18 квітня 2010 року - 20 000 дол США (що еквівалентно згідно з курсом НБУ станом на 19 листопада 2014 року - 320 000 грн).

Змінюючи рішення суду першої інстанції та визначивши суму боргу в розмірі 159 200 грн, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_4, прийнявши спадщину після померлої ОСОБА_5 прийняв усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, а тому судом задоволені вимоги в частині стягнення з відповідача суми боргу за отримані суми завдатків і авансового платежу за попередніми договорами купівлі-продажу квартири, а факт пред'явлення будь-яких інших вимог позивачем як кредитором спадкодавця до спадкоємців відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України в матеріалах справи відсутні.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна.

Судами встановлено, що 15 вересня 2009 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу здійснила продаж належної їй квартири АДРЕСА_3 за ціною 280 530 грн.

03 березня, 19 березня, 18 квітня, 20 квітня та 28 квітня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 були укладені попередні договори, відповідно до яких сторони домовилися укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва на право власності на нерухоме майно, виданого на підставі розпорядження Української міської ради від 29 квітня 2010 року та витягу з реєстру права власності на нерухоме майно ОСОБА_5 на праві приватної власності належала квартира, що знаходиться за адресою: кв. АДРЕСА_1.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_5 не прибула до нотаріуса Щур Н.Р. 18 травня 2010 року для оформлення основного договору купівлі-продажу квартири у зв'язку з хворобою.

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

Відповідно до копії спадкової справи до майна померлої ОСОБА_5 спадкова справа була заведена Українською міською державною нотаріальною конторою Київська область 22 червня 2010 року.

11 листопада 2010 року ОСОБА_3 звернулася з претензією кредитора до Української міської державної нотаріальної контори, в якій просила прийняти дану претензію та довести її до відома всіх спадкоємців померлої ОСОБА_5 або виконавця заповіту щодо того, що вона є кредитором спадкодавця з вимогами в розмірі 159 200 грн.

Як вбачається з копії спадкової справи, із заявами про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5 до Української міської державної нотаріальної контори звернулись ОСОБА_7 та ОСОБА_4

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 27 січня 2012 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про зміну черговості одержання права на спадкування та визнано за ОСОБА_4 у порядку спадкування право власності на квартиру АДРЕСА_1, що належала згідно зі свідоцтвом про право власності померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5

11 листопада 2010 року ОСОБА_3 звернулася з претензією кредитора до Української міської державної нотаріальної контори, в якій просила прийняти дану претензію та довести її до відома всіх спадкоємців померлої ОСОБА_5 або виконавця заповіту щодо того, що вона є кредитором спадкодавця з вимогами в розмірі 159 200 грн згідно з п. 6 попереднього договору.

Згідно зі ст. 1297 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1297> спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

В абз. 2 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» <nau://ukr08> судам роз'яснено, що якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1297>, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами ст. 625 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1282> спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відповідно до ст. 523 ЦК України <nau://ukr/435-15|st523> порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником.

На підставі ч. 1 ст. 608 цього Кодексу зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Згідно зі ст. ст. 1216 <nau://ukr/435-15|st1216>, 1218 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1218> спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ч. 4 ст. 25 ЦК України <nau://ukr/435-15|st25> цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

З результатів аналізу вказаних статей вбачається, що у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво, в порядку спадкування обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов'язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2013 року у справі № 6 - 18 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st360-7> є обов'язковою для усіх судів України. Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув.

На порушення вимог ст. 10 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st10> суди не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, які мають суттєве значення для правильного її вирішення.

Відповідно до положень п. 32 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» <nau://ukr12> при вирішенні спорів виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК <nau://ukr/435-15|st1282> спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано відомостей про визначення вартості майна, отриманого у спадщину. Не встановлено та не визначено суму отриманих померлою коштів, внаслідок чого не має можливості визначити обов'язок спадкоємця за заборгованістю в межах майна, отриманого у спадщину.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі <nau://ukr09>» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st2>, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st8>, а також правильно витлумачив ці норми.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що на порушення вимог ст. ст. 10 <nau://ukr/1618-15|st10>, 212 <nau://ukr/1618-15|st212>-214, 316 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st214> суд апеляційної інстанції при перегляді рішення належним чином доводів позивача та заперечень відповідача по суті позовних вимог не перевірив та не встановив вартість спадкового майна.

Крім того, суд апеляційної інстанції належним чином не визначився з характером спірних правовідносин, правовими нормами, що їх регулюють, порядком їх застосування і обсягом зобов'язань спадкоємця перед кредитором відповідно до ст. ст. 570, 571 ЦК України, змішані поняття завдаток і аванс, та відповідальність відповідача передбачена ст. 1282 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1282>, не з'ясовано, яку суму отримувала ОСОБА_5 та коли і в якому грошовому еквіваленті.

Оскільки апеляційним судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 338 <nau://ukr/1618-15|st338>, 345 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st345>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 17 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:О.І. Євтушенко В.І. Мартинюк М.І. Наумчук О.М. Ситнік