Справа №489/9268/14-ц 13.08.2015 13.08.2015
Провадження №22-ц/784/1848/15
Єдиний унікальний номер 489/9268/14-ц
Номер провадження 22-ц/784/1848/15
Категорія 39 Головуючий у І інстанції Губницький Д.Г.
Доповідач в апеляційній інстанції Прокопчук Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2015 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого судді Прокопчук Л.М.,

Суддів: Мурлигіної О.Я., Яворської Ж.М.

При секретарі судового засідання Гордійчук С.С.

За участю: позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Миколаївської міської ради про зміну черговості в порядку спадкування та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила змінити їй черговість права спадкування за законом на 1 чергу для отримання спадку після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5. Визнати за нею в порядку спадкування право власності на частку спадщини - ? частини квартири АДРЕСА_1, ? частину автомобіля Volkswagen Transporter, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, ? частину прав і обов'язків забудовника торгівельного павільйону під магазин продовольчих та непродовольчих товарів по АДРЕСА_8 в м. Миколаєві, також ще й на ? частину прав та обов'язків цього павільйону в порядку визнання за нею права власності на частку у спільному сумісному майні зі спадкодавцем.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що вона зі спадкодавцем знаходилась в зареєстрованому шлюбі з 18 жовтня 1986 року по 24 грудня 1996 рік. Надалі проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу до смерті ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2 в м. Миколаєві. У 2008 році спадкодавець захворів, визнаний інвалідом та був позбавлений можливості себе обслуговувати. Догляд і лікування ОСОБА_5 здійснювала позивачка, тому вважає, що має право на отримання права на спадкування у 1 чергу за законом як і відповідачка (донька спадкодавця). Спадкове майно складається з ? частини квартири АДРЕСА_3, яка належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.09.2002 року; автомобіль Volkswagen Trasporter, державний номер НОМЕР_2, який був придбаний в період сумісного проживання однією сім'єю і у відповідності до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 листопада 2014 року за нею визнано право власності на його ? частку як на спільне сумісне майно, таким чином спадкується ? частка автомобіля. Також зазначала, що спадковим майном є права та обов'язки забудовника торгівельного павільйону під магазин продовольчих та непродовольчих товарів по АДРЕСА_8 в м. Миколаєві Таким чином їй належить ? частина прав та обов'язків забудовника вказаного торгівельного павільйону, оскільки він був придбаний та реконструйований в період спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, що встановлено рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03.11.2014 року, та ? частина - в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 (а.с. 2-4).

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2015 року у задоволені позову відмовлено (а.с. 176 -179).

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що вона не згодна з рішенням суду в частині відмови права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування на ? частини квартири АДРЕСА_4, ? частину автомобіля Volkswagen Transporter, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Вважає, що висновки суду щодо недоведеності знаходження ОСОБА_5 в безпорадному стані є необґрунтованими. Просила рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове про задоволення позову (а.с.182-184).

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

В судовому засіданні апеляційного суду позивачка підтримала доводи апеляційної скарги. Просила її задовольнити.

Представник відповідачки просив відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши доповідача, пояснення позивачки, представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку про те, що рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу відхилити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 листопада 2014 року, зміненого рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 15 січня 2015 року, було встановлено факт проживання позивачки ОСОБА_2 з ОСОБА_5 однією сім'єю у період з 2004 року по 2013 рік. Визнано за ОСОБА_2 (в порядку поділу спільного сумісного майна із ОСОБА_5.) та ОСОБА_6 (в порядку спадкування за законом у 1 чергу після смерті ОСОБА_5.) право власності на автомобіль Volkswagen Transporter, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 в рівних частках - по ?, а також за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_5. Відмовлено у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину даної квартири в порядку спадкування, оскільки вимог про зміну черговості у праві спадкування за законом не заявлено. Відмовлено у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на ? частини реконструйованого торгівельного павільйону по АДРЕСА_8 в м. Миколаєві через відсутність державної реєстрації прав на цей об'єкт. Відмовлено з цих самих підстав у задоволенні зустрічної позовної вимоги ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на вказаний цілий торгівельний павільйон. Цим же рішенням суду встановлено, що ОСОБА_5 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 з 18 жовтня 1986 року по 24 грудня 1996 року. Після розірвання шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_2 продовжували усталені сімейні стосунки, проживали разом, вели спільне господарство, побут та бюджет, разом працювали в магазині, отримували спільні та особисті доходи, які в майбутньому об'єднували для набуття спільного майна, тобто підтримували стосунки, які притаманні членам однієї сім'ї.

09 вересня 2002 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 отримали у спільну часткову власність по ? частині в порядку приватизації квартиру АДРЕСА_6, де проживали і були зареєстрованої з 1989 року.

У березні 2012 року на ім'я ОСОБА_5 придбано автомобіль Volkswagen Transporter, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

В період 2001-2012 років проводилася реконструкція торгівельного павільйону під магазин продовольчих і непродовольчих товарів по АДРЕСА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 17 березня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до Миколаївської міської ради про переведення на неї в порядку спадкування за законом прав та обов'язків забудовника магазину продовольчих та непродовольчих товарів по АДРЕСА_8 в м. Миколаєві через статус самочинної забудови вказаного об'єкта.

Згідно спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5, із заявами про прийняття спадщини у встановлений законом строк до нотаріальної контори звернулись як ОСОБА_2, так і ОСОБА_3

Відмовляючи в задоволенні позову про зміну черговості, суд виходив з того, що позивачка не довела всіх передбачених частиною другою ст. 1259 ЦК України обставин. Суд також зазначив, що вимога про визнання за позивачкою прав та обов'язків забудовника торгівельного павільйону по АДРЕСА_8 в м. Миколаєві в розмірі ? частини не може бути задоволена через статус вказаної забудови як самочинної. Крім того, суд вказав на те, що вимога про визнання права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 на ? частину квартири АДРЕСА_6, ? частину автомобіля Volkswagen Transporter, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 не могла бути задоволена, оскільки на час прийняття рішення суду була власністю ОСОБА_3

Висновки суду відповідають вимогам норм матеріального та процесуального права, обставинам справи.

Із справи вбачається, що відповідачка є донькою спадкодавця, тобто відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України відноситься до спадкоємців першої черги за законом (а.с. 52 зв).

Позивачка відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 листопада 2014 року, зміненого рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 15 січня 2015 року, відповідно до ч.1 ст. 1264 ЦК України відноситься до спадкоємців четвертої черги за законом (а.с. 85-90)

Черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК).

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зазначив, що судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_5 помер у віці 56 років, що загальними правилами не є похилим віком для чоловіків (класифікація Всесвітньої організації охорони здоров'я людей).

Відповідно до п. 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою КМ України від 03 грудня 2009 року № 1317, підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Судом установлено, що померлому ОСОБА_5 у жовтні 2010 року вперше була встановлена друга група інвалідності, а при повторному переогляді у 2012 році він ходив повільно, але самостійно, спираючись на палицю. Згідно інформації МСЄК ступінь обмеження в самостійному пересуванні та обслуговуванні не була різко вираженою, але сягла другої ступені, постійної сторонньої допомоги не потребував (а.с. 125). При встановленні ОСОБА_5 другої групи 08.10.2012 року МСЕК дано висновок про можливість доступних видів надомної праці (а.с. 126).

Крім того матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_5 був фізичною особою-підприємцем, здійснював підприємницьку діяльність до смерті (а.с. 145 - 151).

Зазначені докази свідчать про те, що ОСОБА_5, незважаючи на свою хворобу, не перебував у безпорадному стані.

Довідці Миколаївської обласної лікарні від 22.01.2015 року, на яку посилається в апеляційній скарзі позивачка, суд дав в рішенні належну оцінку, зазначивши, що вона свідчить про те, що через хворобу ОСОБА_5 за період з 2009 року двічі на рік при погіршенні стану здоров'я знаходився на стаціонарному лікуванні і в цей час потребував сторонньої допомоги. Даних про те, що за межами знаходження у лікарні він також потребував сторонньої допомоги, зазначена довідка не містить (а.с. 130).

Отже, оскільки померлий ОСОБА_5 не був особою похилого віку, а доказів неможливості ним самостійно забезпечити умови свого життя, потреби в постійному сторонньому догляді, допомоги та піклуванні, а також тривалості надання позивачем померлому допомоги матеріали справи не містять, у суду були відсутні підстави для застосування положень ч. 2 ст. 1259 ЦК України та, відповідно, задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Висновок суду про те, що вимога про визнання права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 на ? частини квартири АДРЕСА_1 в м. Миколаєві, ? частину автомобіля Volkswagen Transporter, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, не могла бути задоволена, оскільки на час прийняття цього рішення була власністю ОСОБА_3, є хибним, але він не впливає на правильне вирішення спору по суті.

Виходячи з наведеного, приписів ст. 308 ЦПК України колегія суддів визнає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на неї може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий, суддя Судді