Справа № 375/1546/14 Головуючий у І інстанції Литвин О. В.
Провадження № 22-ц/780/3011/15 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 57 08.06.2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Данілова О.М., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 16 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до відділу Державної виконавчої служби Рокитнянського районного управління юстиції Київської області, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Рокитнянської РДА Київської області про вчинення дій щодо виведення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував наступним:

Рішенням Рокитнянського районного суду від 20.03.2007 року, що набрало законної сили, з позивача на користь ОСОБА_4 стягнуто борг у сумі 213 981,68 грн., на користь ОСОБА_2 - борг у сумі 104 637,78 грн.

На виконанні у відділі ДВС Рокитнянського районного управління юстиції у Київській області перебуває зведене виконавче провадження № 41779076 по виконанню вказаного рішення суду. 17 липня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рокитнянського районного управління юстиції у Київській області в межах виконавчого провадження було складено акт опису й арешту майна, згідно якого було описано і накладено арешт на належну позивачу земельну ділянку розміром 0,2500 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 без номера, в с.Синява Рокитнянського району Київської області, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. При цьому виконавець не зазначив при цьому у акті опису і арешту, що на ділянці знаходиться невведений в експлуатацію житловий будинок позивача. Вважає, що діями відповідача порушено право його неповнолітніх дітей, які зареєстровані та проживають у даному житловому будинку. Будинок він збудував відповідно до дозволу, але не ввів в експлуатацію. Крім того, за думкою скаржника, при накладенні арешту на його майно державним виконавцем були порушені вимоги ст.16 Конвенції про права дитини та ч.4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних громадян», оскільки державний виконавець не мала права проводити без попереднього погодження органу опіки та піклування опис та арешт земельної ділянки, на якій знаходиться житловий будинок, право користування яким мають його неповнолітні діти. Зважаючи на наведене, просив суд вивести спірну земельну ділянку з-під арешту.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 16 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, стягувач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Апеляційну скаргу обґрунтував тим, що судом невірно надано оцінку наданим доказам, допущено невідповідність його висновків обставинам справи. Вважає, що державним виконавцем було складено належний акт опису й арешту майна, згідно якого було описано і накладено арешт на належну ОСОБА_3 земельну ділянку у відповідності до вимог ЗУ «Про виконавче провадження». За таких умов підстави для виключення спірної земельної ділянки з-під арешту відсутні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав:

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В той же час оскаржуване рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов, суд обґрунтовував свої висновки тим, що дії державного виконавця при прийнятті оскаржуваної постанови суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки попереднього дозволу від органу опіки та піклування на проведення опису та арешту спірної земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку виконавець не отримав і взагалі не звертався за отриманням останнього. З такою позицією суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Згідно ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до положень ст. 57 вищевказаного закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду. Арешт на майно боржника може накладатися шляхом проведення опису майна боржника з накладенням на нього арешту. При цьому накладення арешту носить забезпечувальний характер та жодним чином не може вважатися визначенням правової природи такого майна, присвоєння йому відповідного статусу, як і його відчуженням/реалізацією, для яких законом встановлена відповідна процедура.

При накладенні арешту на майно боржника державний виконавець діє в межах встановленої законом процедури. Обовязку виконавця погоджувати накладення арешту з органом опіки та піклування ні положення Закону України „Про виконавче провадження, ні інше чинне законодавство України не містить. За таких умов висновки суду про незаконність таких дій державного виконавця не відповідають дійсним обставинам.

Також колегія суддів бере до уваги й те, що у відповідності до положень ст. 331 ЦК України нерухоме майно як обєкт житлових прав осіб виникає з моменту завершення будівництва та введення його в експлуатацію. Фактично до того часу житло як таке з юридичної точки зору не існує. До цього часу воно існує лише як матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). За таких умов висновки про порушення прав дітей позивача у звязку з накладенням арешту на земельну ділянку під невведеним в експлуатацію будинком, якими суд першої інстанції обґрунтовував наявність підстав для задоволення позову, не ґрунтуються на положеннях закону.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 16 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 про виведення майна з-під арешту.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді